ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.04.2026	Справа № 906/515/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи 
за позовом Державної установи «Бердичівська виправна колонія № 70» (вул. Низгірецька, буд. 1, м. Бердичів, Житомирська обл., 13300; ідентифікаційний код 08563330)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (вул. Сагайдачного Петра, буд. 25Б, офіс 203, 04070; ідентифікаційний код 41559270)
про визнання недійсним додаткових угоди та стягнення 157 293, 43 грн, 

Представники сторін:
від позивача: Островська Анастасія Володимирівна 
від відповідача: Серебряник Олеся Олександрівна

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача
До Господарського суду Житомирської області звернулась Державна установа «Бердичівська виправна колонія № 70» (далі за текстом - ДУ «Бердичівська виправна колонія № 70», Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (далі за текстом - ТОВ «Промгаз Сіті», Відповідач), в якій Позивач просить суд визнати недійсними наступні додаткові угоди до договору № 4-К на закупівлю електричної енергії від 04.02.2022, укладені між сторонами: № 2 від 16.09.2022; № 3 від 19.09.2022; № 5 від 29.09.2022; № 8 від 22.11.2022; № 9 від 22.11.2022, а також стягнути з Відповідача на користь Позивача 157 293, 43 грн безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач стверджує, що укладені додаткові угоди суперечать вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній, яка була чинна на момент укладання додаткових угод) оскільки шляхом їх укладення збільшено ціну за товар більше ніж на 10 % при відсутності доказів коливання ціни на ринку електричної енергії. 
Так, Позивач просить суд визнати недійсними додаткові угоди до Договору на підставі частини 1 статті 215 та статті 203 ЦК України, оскільки останні суперечать вказаним вище вимогам чинного законодавства, та як наслідок просить суд стягнути надмірно сплачені кошти за такими додатковими угодами в розмірі 157 293, 43 грн як такі, що безпідставно набуті Відповідачем.

2. Стислий виклад позиції Відповідача 
Заперечуючи щодо задоволення позову, Відповідач стверджує, що додаткові угоди № 2 від 16.09.2022; № 3 від 19.09.2022; № 5 від 29.09.2022; № 8 від 22.11.2022; № 9 від 22.11.2022 відповідають вимогам чинного на час їх укладання законодавства, а внесення сторонами змін до Договору щодо збільшення ціни за одиницю товару відбувалося на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару.
Відповідач звертає увагу суду щодо неможливості застосування до нього відповідальності як визнання недійсним угоди та стягнення коштів, на які ним вже поставлено Позивачу електричну енергію, натомість дії Позивача щодо звернення до суду з даним позовом є проявою суперечливої поведінки сторони.

3. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.04.2025 справу № 906/515/25 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.06.2025.
05.06.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.
13.06.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі.
16.06.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
Підготовче засідання 18.06.2025 відкладено на 07.07.2025.
У підготовчому засіданні 07.07.2025 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів у відповідності до частини 3 статті 177 ГПК України. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 07.07.2025.
У підготовчому засіданні 07.07.2025 судом оголошено перерву до 04.08.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 клопотання ТОВ «Промгаз Сіті» про зупинення провадження у справі № 906/515/25 задоволено, провадження у справі № 906/515/25 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
08.12.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 26.01.2026.
26.01.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Відповідача та клопотання про закриття провадження у справі.
26.01.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Позивача.
Підготовче засіданні 26.01.2026 не відбулося через технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв?язку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 підготовче засідання призначено на 02.02.2026.
У підготовчому засіданні 02.02.2026 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 09.03.2026.
Судове засідання 09.03.2026 не відбулося через технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв?язку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 судове засідання призначено на 15.04.2026.
У судовому засіданні 15.04.2026 судом залишено без розгляду висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е щодо питання доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, а саме Закону України «Про публічні закупівлі», який долучено Відповідачем до письмових пояснень, на підставі частини 2 статті 118 ГПК України оскільки останній подано з порушенням визначених процесуальних строків, при тому що питання поновлення такого строку Відповідачем перед судом не ставилося.
Представник Позивача просив суд задовольнити позов.
Представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, а подане ним клопотання про закриття провадження залишити без розгляду. 
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників, 15.04.2026 судом відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позову.
Клопотання про закриття провадження судом не розглядалось з огляду на залишення останнього без розгляду за клопотанням сторони Відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
За результатами проведення відкритих торгів за закупівлею UA-2021-12-21-003515-а між ДУ «Бердичівська виправна колонія № 70» (Споживач) та ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» (Постачальник) укладено Договір № 4-К на закупівлю електричної енергії від 04.02.2022 (далі за текстом - Договір), відповідно до пункту 3.1 якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умовами Договору.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що його істотними умовами є: предмет, ціна та строк дії Договору.
Пунктом 5.1 Договору визначено, що ціна Договору становить 1 595 990 грн в т.ч. з ПДВ 265 998, 33 грн.
Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 1 до Договору (пункт 5.2 Договору).
Пунктом 5.4 Договору закріплено, що згідно пункту 2 частини 6 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зміна ціни за одиницю товару може змінюватися не більше ніж 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку. 
Відповідно до пункту 13.1 Договору зміни до договору про закупівлю можуть вноситися у випадках, передбачених Законом та оформлюються в такій самій формі, що і договір про закупівлю, а саме у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди.
Пропозиція щодо внесення змін до договору може зробити кожна зі сторін договору (пункт 13.2 Договору).
Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування (пункт 13.3 Договору).
Строк дії Договору згідно пункту 15.1 становить: з 11.02.2022 по 31.12.2022.
Згідно комерційної пропозиції, яка є додатком № 1 до Договору ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі на тариф на послуги передачі становить: 3,79997619047619 з ПДВ.
В подальшому між Постачальником та Споживачем укладено ряд додаткових угод до Договору про збільшення первісної ціни на товар, внаслідок чого ціна зросла на 46.6 % із 3,79997619047619 грн кВт/год до 5, 571084 грн, що на думку Позивача повністю нівелює процедуру проведення закупівель як інституту та спричиняє державі шкоду оскільки на стадії торгів пропонується та обирається найнижча ціна, яка в подальшому необґрунтовано збільшується та стає завищеною.
Так, судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем укладено наступні додаткові угоди:
- додаткова угода № 1 від 05.08.2022 до Договору, якою внесено зміни до пункту 1 додатку № 1 «Комерційна пропозиція» до Договору та збільшено ціну (тариф) електричної енергії до 4, 13814 з ПДВ. Відповідні зміни внесено і до додатку № 2 «Договірні величини споживання електричної енергії» (обсяги зменшено). Пунктом 4 вказаної додаткової угоди визначено, що її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 21.07.2022 і діє протягом строку дії Договору;
- додаткова угода № 2 від 16.09.2022 до Договору, якою внесено зміни до пункту 1 додатку № 1 «Комерційна пропозиція» до Договору та збільшено ціну (тариф) електричної енергії до 4, 314252 з ПДВ. Відповідні зміни внесено і до додатку № 2 «Договірні величини споживання електричної енергії» (обсяги зменшено). Пунктом 4 вказаної додаткової угоди визначено, що її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.08.2022 і діє протягом строку дії Договору;
- додаткова угода № 3 від 19.09.2022 до Договору, якою внесено зміни до пункту 1 додатку № 1 «Комерційна пропозиція» до Договору та збільшено ціну (тариф) електричної енергії до 4, 649988 з ПДВ. Відповідні зміни внесено і до додатку № 2 «Договірні величини споживання електричної енергії» (обсяги зменшено). Пунктом 4 вказаної додаткової угоди визначено, що її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 11.08.2022 і діє протягом строку дії Договору;
- додаткова угода № 5 від 29.09.2022 до Договору, якою внесено зміни до пункту 1 додатку № 1 «Комерційна пропозиція» до Договору та збільшено ціну (тариф) електричної енергії до 4, 930356 з ПДВ. Відповідні зміни внесено і до додатку № 2 «Договірні величини споживання електричної енергії» (обсяги зменшено). Пунктом 4 вказаної додаткової угоди визначено, що її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.09.2022 і діє протягом строку дії Договору;
- додаткова угода № 8 від 22.11.2022 до Договору, якою внесено зміни до пункту 1 додатку № 1 «Комерційна пропозиція» до Договору та збільшено ціну (тариф) електричної енергії до 5, 158836 з ПДВ. Відповідні зміни внесено і до додатку № 2 «Договірні величини споживання електричної енергії» (обсяги зменшено). Пунктом 4 вказаної додаткової угоди визначено, що її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 11.09.2022 і діє протягом строку дії Договору;
- додаткова угода № 9 від 22.11.2022 до Договору, якою внесено зміни до пункту 1 додатку № 1 «Комерційна пропозиція» до Договору та збільшено ціну (тариф) електричної енергії до 5, 571084 з ПДВ. Відповідні зміни внесено і до додатку № 2 «Договірні величини споживання електричної енергії» (обсяги зменшено). Пунктом 4 вказаної додаткової угоди визначено, що її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 21.09.2022 і діє протягом строку дії Договору.
У якості підтвердження факту коливання ціни за одиницю товару на ринку електричної енергії Відповідачем до листа від 01.08.2022 № 0108/13 надано довідку Харківської торгово-промислової палати № 434/22 від 27.07.2022, в якій визначена середньозважена ціна на РДН (ринок на добу наперед) за лютий місяць 2022 та за 20 днів липня 2022 року та зафіксовано відсоток коливання ціни в розмірі 21,87 %; до листа від 06.08.2022 № 1608/13 надано довідку Харківської торгово-промислової палати № 504/22 від 11.08.2022, в якій визначена середньозважена ціна на РДН (ринок на добу наперед) за 3 декаду липня 2022 та за 1 декаду серпня 2022 року та зафіксовано відсоток коливання ціни в розмірі 8,61 %; довідку Харківської торгово-промислової палати № 575/22 від 01.09.2022, в якій визначена середньозважена ціна на РДН (ринок на добу наперед) за 1 декаду серпня 2022 та за 3 декаду серпня 2022 в силу чого зафіксовано відсоток коливання ціни в розмірі 6,62 %.
При цьому, Позивач звертає увагу суду, що за даними оператора ринку середньозважена ціна електричної енергії «на добу наперед» за 1 кВт у період з 01.01.2022 по 31.01.2022 становила 2, 57767 грн, з 01.02.2022 по 28.02.2022 становила 2, 12723 грн, з 01.03.2022 по 31.03.2022 становила 2, 68775 грн, з 01.04.2022 по 30.04.2022 становила 2, 330 грн, з 01.05.2022 по 31.05.2022 становила 2, 77010 грн, з 01.06.2022 по 30.06.2022 становила 2, 26282 грн, з 01.07.2022 по 31.07.2022 становила 2, 72434 грн, з 01.08.2022 по 31.08.2022 становила 2,26282 грн, 01.09.2022 по 30.09.2022 становила 3, 63723, з 01.10.2022 по 31.10.2022 становила 3,53524 грн, з 01.11.2022 по 30.11.2022 становила 3,40688 грн, з 01.12.2022 по 31.12.2022 становила 3, 34746 грн, що свідчить про меншу ціну на електричну енергію станом на дати направлення Відповідачем листів про підвищення ціни, їх отримання та укладання додаткових угоди ніж ту, яку пропонував Відповідач.
Посилаючись на положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній, яка була чинна на момент укладання додаткових угод) та пункт підпункту 2 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178, Позивач стверджує, що ціна Договору є істотною його умовою та не може змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
В силу зазначеного, Позивач просить суд визнати недійсними додаткові угоди до Договору: № 2 від 16.09.2022; № 3 від 19.09.2022; № 5 від 29.09.2022; № 8 від 22.11.2022; № 9 від 22.11.2022 на підставі частини 1 статті 215 та статті 203 ЦК України, оскільки останні суперечать вказаним вище вимогам чинного законодавства, та як наслідок просить суд стягнути надмірно сплачені кошти за такими додатковими угодами в розмірі 157 293, 43 грн як такі, що безпідставно набуті Відповідачем.
Заперечуючи щодо задоволення позову Відповідач стверджує, що додаткові угоди до Договору, які просить Позивач визнати недійсними відповідають вимогам чинного законодавства.
Так, з 03.06.2021, у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та інших законів України щодо вдосконалення системи функціонування та оскарження публічних закупівель» від 03.06.2021 № 1530-IX внесені відповідні зміни до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до яких законодавець надав можливість сторонам вносити зміни до договору (з урахуванням останніх змін, що викладені сторонами у додаткових угодах), тобто фактично надав право сторонам вносити зміни щодо збільшення ціни за одиницю товару у разі її коливання у бік збільшення протягом дії договору декілька разів, але кожного разу до 10%, за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Так, Відповідач наголошує, що внесення сторонами змін до Договору щодо збільшення ціни за одиницю товару відбувалося на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку через коливання ціни такого товару на ринку і така зміна не призвела до збільшення суми, визначеної в Договорі.
Відповідач стверджує, що запропонувавши споживачу укласти оскаржувані додаткові угоди до Договору, у зв`язку із коливанням ціни одиниці товару на ринку електричної енергії у бік збільшення, постачальник - ТОВ «Промгаз сіті» виходив з економічного обґрунтування наявності підстав для підвищення ціни одиниці товару, з огляду на суттєве зростання ринкових цін на енергоресурси в період дії Договору в силу чого Відповідач вважає, що коригування ціни одиниці товару електричної енергії у бік збільшення, шляхом укладення Сторонами додаткових угод до Договору, було економічно обґрунтованим та відбулося на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку із дійсним коливанням ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення, що не заборонено Законом та у відповідності до умов Договору, за взаємною згодою сторін.
Згідно доводів Відповідача у конкретних правовідносинах він вважає, що з боку Позивача допущено порушення принципу добросовісності, оскільки саме начальником останнього підписані додаткові угоди до Договору, проте в подальшому, після їх виконання повному обсязі Відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом у даній справі до Відповідача, що на переконання останнього свідчить про суперечливу поведінку сторони, що є неприпустимим.
Відповідач у своєму відзиві також звертає увагу суду на те, що норма частини 1 статті 44 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачає відповідальність за порушення вимог цього Закону, у відповідності до якої за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.
У відповідності до частини 1 статті 44 Закону України «Про публічні закупівлі», чітко визначені суб`єкти, на яких Законом України «Про публічні закупівлі» покладається відповідальність за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону і такими суб`єктами, зокрема, є уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, зокрема, на підставі статті 16414 КУпАП України.
Натомість, покладення відповідальності на постачальника за порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме за внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених законом, як зазначає Позивач у даній справі, суперечить статті 44 Закону України «Про публічні закупівлі», адже така відповідальність як стягнення коштів за Договором постачання, який є виконаним на момент звернення до суду з позовом, не передбачена чинним законодавством.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (редакції, чинній станом на час укладення Договору та оспорюваних додаткових угод до нього (далі за текстом - Закону № 922-VIII)).
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною 1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною 1 статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною 4 статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина 5 статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
У спірних правовідносинах Договір та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у двох редакціях: 1) Закону про внесення змін № 1901-IX (Договір) та 2) Закону про внесення змін № 2526-IX (додаткові угоди до договору № 2 - 9).
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (вказаний пункт вказано зі змінами, внесеними Законом № 1530-IX від 03.06.2021).
24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція «не частіше ніж один раз на 90 днів» фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.
Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини 5 статті 41 цього Закону в такій редакції: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії».
Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова «підписання договору про закупівлю» замінені словами «підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару», а друге речення після слів «дизельного пального» доповнено словом «природного». Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.
Так, на відміну від норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Проте пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом № 114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Водночас положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
У вказаній постанові також виснувано щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. Так, вказана норма визначає правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновувала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як встановлено судом вище, за результатами проведення оголошеної Позивачем процедури закупівлі переможцем визнано Відповідача з остаточною пропозицією за результатами аукціону ціни предмета закупівлі - 3,79997619047619 з ПДВ за одиницю товару, з яким в результаті і укладено Договір.
Додатковими угодами № 2 від 16.09.2022; № 3 від 19.09.2022; № 5 від 29.09.2022; № 8 від 22.11.2022; № 9 від 22.11.2022 до Договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год збільшено з 3,79997619047619 з ПДВ до 5, 571084 грн з ПДВ, що призвело до значного підвищення ціни, а саме на 46, 6 % від ціни, визначеної основним Договором, з одночасним зменшенням обсягів її постачання з 420 000 кВт/год до 335 039 кВт/год.
Суду враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі № 926/3244/22).
При цьому, судом враховано, що фактично між сторонами укладено п`ять додаткових угод (щодо збільшення ціни Договору), а довідок на підтвердження коливання надано лише три.
Так, довідка Харківської торгово-промислової палати № 434/22 від 27.07.2022 стосувалася обґрунтування необхідності укладання додаткової угоди № 1, яка наразі Позивачем не визнається недійсною в силу чого дві інші довідки безпосередньо входять до предмету дослідження.
Що стосується інших двох довідок, то з останніх вбачається, що Відповідачем на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, оскільки в таких довідках зазначено середньозважену ціну за одиницю товару, тобто відсутні докази наявності їх коливання як таких.
При тому, що докази наявності коливання ціни електроенергії та як обґрунтовані підстави укладання додаткових угод № 8 від 22.11.2022 та № 9 від 22.11.2022 матеріали справи не містять взагалі.
В сукупності викладеного, матеріали справи не містять належного обґрунтування підстав для зміни істотних умов Договору на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII в силу чого вимоги Позивача в частині визнання недійсним додаткових угод підлягають задоволенню.
Доводи скаржника про те, що він належним чином документально довів коливання ціни на ринку за одиницю товару електроенергії у бік збільшення, зазначених висновків судів не спростовують, оскільки шляхом укладання оспорюваних додаткових угод відбулося підвищення ціни більше ніж на 10 %, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII.
Оскільки зазначені додаткові угоди № 2 від 16.09.2022; № 3 від 19.09.2022; № 5 від 29.09.2022; № 8 від 22.11.2022; № 9 від 22.11.2022 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі Позивачем розмірі мають бути повернуті.
Судом перевірено наданий Позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми та встановлено, що останній не порушує прав Відповідача із урахуванням здійснених судом вище висновків.
При цьому, факт здійснення Позивачем повної оплати за Договором сторонами не заперечується та водночас вбачається із долучених до позову платіжних інструкцій.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто, в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.
При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).
Відповідно до частини 1 статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
В силу зазначеного, вимога Позивача про стягнення 157 293, 43 грн, які фактично безпідставно отримані та зберігаються Відповідачем є обґрунтованою оскільки такі кошти фактично сплачено на підстав незаконних правочинів.
Питання притягнення до адміністративної відповідальності не є юрисдикцією даного суду та не входить до предмету розгляду даної справи, що водночас не позбавляє Позивача права звернутися до суду з позовом про визнання недійсними правочинів та стягнення безпідставно утриманих Відповідачем коштів, що в свою чергу не є мірою відповідальністю Відповідача оскільки є наслідком недотримання сторонами норм чинного законодавства (зокрема Закону України «Про публічні закупівлі») при укладенні правочинів.
Судом надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
З огляду на встановлені судом обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів Позивача в частині існування підстав для визнання недійсними додаткових угод до Договору оскільки останні суперечать вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII та як наслідок стягнення коштів, які сплачені на підставі таких правочині як безпідставно набутих та утриманих Відповідачем в силу чого позов підлягає задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державної установи «Бердичівська виправна колонія № 70» - задовольнити.
2. Визнати недійсними наступні додаткові угоди до договору № 4-К на закупівлю електричної енергії від 04.02.2022, укладені між Державною установою «Бердичівська виправна колонія № 70» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті»: № 2 від 16.09.2022; № 3 від 19.09.2022; № 5 від 29.09.2022; № 8 від 22.11.2022; № 9 від 22.11.2022.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (вул. Сагайдачного Петра, буд. 25Б, офіс 203, 04070; ідентифікаційний код 41559270) на користь Державної установи «Бердичівська виправна колонія № 70» (вул. Низгірецька, буд. 1, м. Бердичів, Житомирська обл., 13300; ідентифікаційний код 08563330) безпідставно набуті кошти в розмірі 157 293 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто три) грн 43 коп та судовий збір 14 534 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 40 коп.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 05.05.2026

Суддя Антон ПУКАС