ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 638/17654/25
провадження № 22-ц/818/2185/26 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.
суддів Маміної О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Головне управління пенсійного фонду України у Харківській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року у складі судді Рибальченко Л.М.,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2025 року (спадкова справа №9/2024, зареєстровано в реєстрі №200), яка належала її батьку - ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахованої за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року по справі №520/13893/21 - в сумі 217 663,61 грн., за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року по справі №520/10460/23 - в сумі 80 618,94 грн. та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 року по справі №520/17/24 - в сумі 28 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою та спадкоємцем ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 перебував на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію відповідно до ЗУ від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 по справі № 520/13893/21 ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахувало різницю в пенсії у сумі 217 663,61 грн. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 по справі №520/10460/23 ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахувало різницю в пенсії у сумі 80 618,94 грн. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 по справі №520/17/24 ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахувало різницю в пенсії у сумі 28 000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько позивача, ОСОБА_2 помер. Сума пенсії, яка була нарахована на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 по справі №520/13893/21, від 06.09.2023 по справі № 520/10460/23 та від 27.02.2024 по справі № 520/17/24, не була отримана ним за життя. Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Осадчук І.М. на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.07.2025 (спадкова справа № 9/2024, зареєстровано в реєстрі № 200), згідно з яким спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 14.06.2022 по справі №520/13893/21) в сумі 217 663,61 грн; недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 06.09.2023 по справі № 520/10460/23) в сумі 80 618,94 грн.; недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 27.02.2024 року по справі № 520/17/24) в сумі 28 000 грн. ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Харківській області із заявою від 15.07.2025 щодо виплати їй суми неотриманої ОСОБА_2 пенсії, що обліковуються на рахунку Пенсійного фонду України, а саме заборгованості, що виникла на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 по справі № 520/13893/21 - у сумі 217 663,61 грн., на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 по справі № 520/10460/23 - у сумі 80 618,94 грн. та на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 № 520/17/24 - у сумі 28 000 грн.
Листом від 23.07.2025 № 19675-21719/Д-04/8-2000/25 ГУПФУ в Харківській області повідомило про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 недоотриманої ОСОБА_2 суми пенсії, нарахованої на виконання судових рішень, та повідомило про відсутність її звернення в порядку ст. 61 Закону № 2262-ХІІ.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Рішення суду мотивовано тим, що за життя ОСОБА_2 оскаржував протиправними дії ГУ ПФУ у Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії. Рішеннями Харківського окружного адміністративного суду, які ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ у Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, однак суми пенсії, що належали ОСОБА_2 залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Оскільки позивач успадкував належні ОСОБА_2 суми пенсії відповідно до положень ст.1227 ЦК України, а отже, належним та ефективним способом захисту її прав буде стягнення з відповідача суми пенсії, яка належала померлому та була нарахована на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду, але не була ним отримана за життя.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просило рішення скасувати та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для звернення до суду фактично є незгода позивача з діями відповідача, що полягають у відмові виплатити ОСОБА_1 недоотриманні ОСОБА_2 суми пенсії. Спір стосовно визнання дій (бездіяльності) відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є публічно-правовими, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. 
05.02.2026 ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якій просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначив, що сама собою участь у спорі ГУ ПФУ у Харківській області не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Позивачка звернулась за захистом саме спадкових прав на недоотримання спадкодавцем за життя пенсійних виплат, а тому не має публічно-правового характеру, а тому, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 2025 року ОСОБА_1 є спадкоємицею майна після смерті ОСОБА_2 , яке складається з: недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 14.06.2022 по справі № 520/13893/21) в сумі 217 663,61 грн; недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 06.09.2023 по справі № 520/10460/23) в сумі 80 618,94 грн; недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 27.02.2024 року по справі №520/17/24) в сумі 28 000 грн (а.с. 8).
Листом начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23 липня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті вказаної недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 (а.с. 7)
Вказана відмова від 23 липня 2025 року обгрунтована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплату якої припинено у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. На виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом ОСОБА_2 від 14.06.2022 по справі №520/13893/21, від 06.09.2023 по справі № 520/10460/23, від 27.02.2024 року по справі № 520/17/24 нараховано різницю в пенсії та включено до Реєстру судових рішень. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною в зазначених вище судах та не зверталась з особистою заявою про виплату недоотриманої пенсії за дні життя відповідно до Порядку до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в строки передбачені ет. 61 Закону, підстави вносити дані ОСОБА_1 до Реєстру відсутні.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
Окрім того, відповідно ч. 1 статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права і обов`язки мають усі фізичні особи.
Відповідно до частини ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю.
Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).
Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності — входять до складу спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Відповідно до ч.1 ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є донькою, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.07.2025 ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом успадкувала 2/3 часток у спадщині, від яких відмовились на її користь дружина померлого- ОСОБА_5 та дочка померлого – ОСОБА_6 .
Спадщина на яку видане свідоцтво складається з: недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 14.06.2022 по справі № 520/13893/21) в сумі 217 663,61 грн; недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 06.09.2023 по справі № 520/10460/23) в сумі 80 618,94 грн; недоотриманої пенсії (нарахованої різниці за рішенням суду від 27.02.2024 року по справі №520/17/24) в сумі 28 000 грн
Враховуючи, що за життя ОСОБА_2 оскаржував протиправні дії ГУ ПФУ у Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, а рішеннями Харківського окружного адміністративного суду, ухваленими за життя спадкодавця та такими, що набрали законної сили, ГУ ПФУ у Харківській області було зобов`язано здійснити перерахунок і виплату пенсії, проте належні ОСОБА_2 суми пенсійних виплат залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право на отримання вказаних сум увійшло до складу спадщини відповідно до ст. 1227 ЦК України.
За таких обставин належним та ефективним способом захисту прав позивача є стягнення з відповідача нарахованих на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду, але не отриманих спадкодавцем за життя сум пенсії.
Щодо доводів апеляційної скарги, щодо розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, судова колегія зазначає наступне. 
Судова юрисдикція – це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічні норми викладено у статті 19 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
У цій справі предметом позову є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно – грошові кошти. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі №286/3516/16 від 27.03.2019. 
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційних скарг не є підставою для скасування даного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О.Ю.Тичкова

Судді           О.В.Маміна

Ю.М. Мальований