Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 р. № 520/28060/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №084807 від 09.09.2025 до ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.
Представником відповідача до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для спірних правовідносин. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.
Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (далі - Відділ) № ОНР 000224 від 31.07.2025, 04.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, 916 км + 897 м.
Був перевірений транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Зазначений транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_3 , проте використовується позивачем у господарській діяльності, що було встановлено відповідачем на підставі тимчасового реєстраційного талону, який водієм надано перевіряючим особам.
На момент проведення перевірки було встановлено відсутність:
- копії договору із замовником транспортних послуг (перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення за маршрутом «Дніпро-Вінниця»);
- паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.
У зв`язку з вищезазначеними порушеннями складено акт № ОАР 007328 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.08.2025 (далі - акт), в якому зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водій зі змістом акту був ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.
Щодо розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства та винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу судом встановлено наступне.
Відповідно до пункту 16 Порядку, матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Повідомленням № 75057/40/24-25 від 25.08.2025, направленим на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, позивача було викликано для розгляду справи на 09.09.2025 з 9.00 до 10.00.
Вказане повідомлення відповідачем направлялось на адресу електронної пошти позивача, вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ, та яка вказана у позові.
Відповідно, до скріншоту екрана з електронної пошти відповідача, копія якого міститься в матеріалах справи, вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 26.08.2025 о 10:57, тобто як зазначено відповідачем, він в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, оскільки вже 26.08.2025 лист було відправлено позивачу.
Таким чином, позивач, у розумінні приписів частини 7 статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру», був заздалегідь повідомлений про час та місце розгляду означеного акту.
За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084807 від 09.09.2025 (далі - постанова).
Згідно з приписами пункту 2 частини 1 статті 75 Закону України «Про адміністративну процедуру», копію постанови направлено 10.09.2025 позивачу, разом із супровідним листом від 09.09.2025 № 79882/40/24-25 на адресу електронної пошти, яку позивачем отримано 10.09.2025 згідно скріншоту екрана з електронної пошти відповідача, копія якого міститься в матеріалах справи.
Не погоджуючись із винесеною відповідачем постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084807 від 09.09.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III.
За змістом частини сьомої статті 6 названого Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Згідно з статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Абзацом 1 п. 8 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт", основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до приписів статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.
Таким чином, документами, які повинні знаходитись та пред`являтись для перевірки уповноваженим посадовим особам, зокрема, є копія договору із замовником послуги.
Так, у спірних правовідносинах, під час рейдової перевірки зафіксовано, що у автомобільного перевізника була відсутня копія договору із замовником послуги, що є прямим порушенням норми статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Тобто, із вказаного можна констатувати, що автомобільний перевізник не забезпечив водія копією договору із замовником послуги.
Як встановлено судом, транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , проте використовується позивачем у господарській діяльності, що встановлено на підставі тимчасового реєстраційного талону, який водієм надано перевіряючим особам.
У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови, виходить з того, що він не є автомобільним перевізником.
Згідно з абзацом 6 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Крім того, відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 за №379 (надалі по тексту також - Інструкція №379) за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до 20 року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії № "Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.
Згідно з пунктом 6.3. цієї Інструкції №379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до _____20 року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії №". Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.
Таким чином, власник транспортного засобу у разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення пасажирів, повинен надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).
Таким чином, встановлення факту наявності, чи відсутності, будь-яких правових відносин між водієм та перевізником: по-перше, не впливає на встановлення особи перевізника; по-друге, виходить за межі повноважень посадових обов`язків співробітників Укртрансбезпеки.
Отже, у спірних правовідносинах саме позивач, який згідно тимчасового реєстраційного талону має право користування і (або) розпорядження спірного транспортного засобу, водночас є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів.
На підтвердження такої позиції відповідачем надано до відзиву відеозапис перевірки від 04.08.2025.
Щодо протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тони, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів та містить додаток до технічного опису, в редакції постанови Кабінету Міністрів України, якому має відповідати протокол перевірки технічного стану транспортного засобу.
Позивач в позовній заяві не заперечує того факту, що під час рейдової перевірки у водія був відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу взагалі.
Щодо зазначення позивачем, що він не є автомобільним перевізником даного транспортного засобу, не є фізичною особою-підприємцем, не є власником транспортного засобу, який був зупинений відповідачем, суд зазначає, що не набуття фізичною особою статусу суб`єкта підприємництва не позбавляє таку особу статусу «фізичної особи».
Щодо питання наявності/ відсутності у позивача статусу «автомобільний перевізник» у спірних правовідносинах, варто вказати, що відповідно до приписів Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Відповідальність у вигляді адміністративно - господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Окрім того, транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , був засобом провадження господарської діяльності позивача, який внесено до особистого кабінету ЄКІС Укртрансбезпеки.
На підтвердження правової позиції, відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис рейдової перевірки від 04.08.2025.
Аналізуючи відеозапис рейдової перевірки - 20250804101531MEDIA_ID0466, вбачається наступне:
- на 02:18 водієм надається тимчасовий реєстраційний талон, користувачем в якому указано Позивача;
- на 04:00 на прохання інспектора водій відкриває транспортний засіб, пасажири якого на запитання інспектора відповідають, що їдуть з міста Дніпро до міста Вінниця, за проїзд заплатили 1000,00 грн, є знижки для військових;
- на 05:37 інспектор проговорює водію, що враховуючи свідчення пасажирів, останнім здійснюються пасажирські перевезення на замовлення;
- на 05:50 інспектор запитує документи для пасажирський перевезень на замовлення.
Водієм підтверджено факт відсутності документів для пасажирський перевезень на замовлення та те, що транспортний засіб є ліцензованим;
- на 06:25 інспектор роз`яснює суть порушення, водій підтверджує те, що чекати складання акту не буде.
Автомобільним перевізником є той, хто за умови договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 ЗУ «Про автомобільний транспорт»).
Позивачем здійснювалось перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення.
Зважаючи на зазначене, Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях правомірно було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084807 від 09.09.2025 за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», у відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовано у відношенні Позивача адміністративно-господарські штрафи в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
З огляду на обсяг наданих під час здійснення перевірки доказів, відповідно до яких автомобільним перевізником є позивач, то очевидним є висновок про те, що саме він і є суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Судом встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження зворотнього позивачем до позовної заяви не надано.
Зважаючи на зазначене, Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях правомірно було винесено постанову № 029041 від 22.06.2023 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вище встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена протиправність дій Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під, 7 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   М.М.Панов