ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
01 травня 2026 року
м. Харків
справа № 644/4805/25
провадження № 22-ц/818/2004/26 22-ц/818/2006/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційною скаргою ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткові рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 08 грудня 2025 року та 09 грудня 2025 року ухвалені у складі судді Маркосян М.В.,-
ВСТАНОВИВ:
В травні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся суду з позовом, в якому заявлено вимогу про стягнення з Відповідача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 800 доларів США в якості компенсації за пошкодження автомобіля ОСОБА_1 .
Рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 20 листопада 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
25 листопада 2025 року Жмуренко В.М. який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 08 грудня 2025 року заяву представника відповідача, адвоката Жмуренко В.М. про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5250,00 грн.
25 листопада 2025 року Гаращак В.В. який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.
Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 09 грудня 2025 року заяву представника відповідача, адвоката Гаращак В.В. про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Не погодившись з вказаними рішеннями суду Шевченко Д.С. яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила додаткові рішення скасувати та ухвалити нові рішення про відмову у задоволені заяв адвоката Гаращак В.В. та адвоката Жмуренко В.М. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим що суд, всупереч встановленого законодавством обов`язку щодо повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи не здійснив належного повідомлення позивача та вирішив вказані заяви без участі позивача чи грубо порив право позивача брати участь в судовому процесі. Судом не враховано, що заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, а докази понесених витрат може подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, проте в порушення вказаних вимог адвокатом Жмуренко В.М. даного клопотання не було заявлено тому відповідна заява про стягнення витрат не підлягає задоволенню.
03.03.2026 року надійшов відзив на апеляційні скарги в якому він заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважає рішення суду законними та обґрунтованими. Зазначає що стороною відповідача були додержавні усі процесуальні вимоги щодо подачі клопотань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України визначено у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Як вбачається із матеріалів справи розгляд заяв про компенсацію судових витрат вирішувалось судом без повідомлення учасників справи відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України.
Згідно з ч.7 ст.43, ч. 9 ст. 83 та ч. 4 ст. 183 ЦПК України, сторона, яка подає заяву (про витрати), зобов`язана надіслати її копію іншим учасникам.
Доводи апелянта про те, що суд не повідомив його про прийняття заяви до розгляду, є безпідставними, оскільки ст. 270 ЦПК України, не передбачено обов`язку суду виносити ухвалу про прийняття такої заяви до розгляду або повідомляти про це учасників справи, якщо розгляд здійснюється в порядку письмового провадження. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14. 
Належним підтвердженням обізнаності сторони є факт направлення заявником копії заяви на адресу опонента, докази чого є в матеріалах справи. Зокрема заяви про ухвалення додаткового рішення від 25.11.2025 року були подані через систему «Електронний суд» та у додатках до вказаних заяв наявні докази на підтвердження відправки відповідних заяв до Електронного кабінету користувача ЄСІТС на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.71-72, 80-81). 
Крім того як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву від 05.09.2025 року відповідачем було заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн та що докази вказаних витрат будуть надані до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі. Тобто саме з цього моменту сторона позивача знала про намір стягнути відповідні витрати та мала можливості подати письмові заперечення щодо йї стягнення або зменшення суми таких витрат, але не скористалась цим правом. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Матеріалами справ підтверджується, що у поданому відповідачем відзиві 05.09.2025 року ОСОБА_2 зазначив що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5-ти днів з моменту ухвалення рішення суду. Рішення суду яким позовні вимоги ОСОБА_1 було залишено без задоволення було прийнято 20.11.2025, відповідно заяви на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу були подані ОСОБА_2 25.11.2025 року, тобто в межах визначеного законодавством процесуального строку.
Твердження апелянта що відповідне клопотання повинно було бути заявлено не тільки адвокатом Гаращак В.В. а й адвокатом Жмуренко В.М. є безпідставними оскільки відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, представник здійснює процесуальні дії від імені сторони, а ні від власного імені тому не може бути окремою стороною в судовому процесі, отже виходячи зі змісту ст.. 41 ЦПК України будь-який представник сторони як учасника судового процесу може подати відповідну заяву. Заміна одного представника іншим у ході розгляду справи не може бути підставою для зменшення або відмови у стягненні витрат на правничу допомогу оскільки особа має право на вільний вибір захисника.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, судова колегія бере до уваги висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року, за змістом якого: « …суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи».
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, суд керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн адвокатом Гаращак В.В. надано копію договору №1 про надання правничої допомоги від 19.08.2025, в якому зазначено що предметом договору є представництво інтересів клієнта ( ОСОБА_2 ) у справі №644/4805/25 та те, що гонорар адвоката складає 20000,00 грн.
Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 21.11.2025 в якому наведений перелік послуг вбачається що загальний витрачений час адвокатом становить 14 годин та загальна вартість таких послуг становить 20000,00 грн.
До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн адвокатом Жмуренко В.М. надано копію договору №2 про надання правничої допомоги від 30.10.2025, в якому зазначено що предметом договору є представництво інтересів клієнта ( ОСОБА_2 ) у справі №644/4805/25 та те, що гонорар адвоката складає 16000,00 грн.
Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 24.11.2025 в якому наведений перелік послуг вбачається що загальний витрачений час адвокатом становить 8 годин та загальна вартість таких послуг становить 7000,00 грн.
Враховуючи що рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 20 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі та вказане рішення суду залишено в силі під час його перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру судових витрат.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяв ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та що враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають судові витрати у розмірі 5250,00 грн відповідно до договору №2 про надання правничої допомоги від 30.10.2025 та у розмірі 3500,00 грн відповідно до договору про надання правничої допомоги №1 від 19.08.2025.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» відсутні.
Керуючись ст. 367, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 08 грудня 2025 року та додаткове рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Тичкова

Судді     Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина