ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2026 року	справа № 380/17274/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 08.10.2020 був призваний на строкову військову службу, а 16.12.2022 під час її проходження уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком до оголошення рішення про демобілізацію. На дату укладення контракту позивачу не виповнилося 25 років (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивач брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, що підтверджується відповідними довідками Військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_2 , а також посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_4 . Загальна тривалість участі у бойових діях за сукупністю становить понад шість місяців. Зазначив, що 12.11.2024 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Рівнопіль Волноваського району Донецької області позивач отримав мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму, тінітус, вогнепальне осколкове поранення обличчя, лівого передпліччя та тазу зліва. Позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом про виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 грн, проте отримав відмову з мотивів того, що він спочатку проходив строкову військову службу, а контракт уклав пізніше, що нібито виключає його з переліку осіб, на яких поширюється дія Постанови №153. Позивач вважає таке тлумачення помилковим, оскільки Постанова №153 не містить обмежень щодо осіб, які продовжили строкову службу за контрактом, а сам контракт укладено під час воєнного стану. У зв`язку з цим, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду.
Ухвалою судді від 25.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 17.09.2025 замінено у справі відповідача військову частину НОМЕР_2 на її процесуального правонаступника – військову частину НОМЕР_1 .
На адресу суду 05.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Військової частини НОМЕР_1 проти позову заперечив. У відзиві відповідач зазначає, що Постанова №153 поширюється на осіб, які до набрання нею чинності у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану. Оскільки позивач був призваний на строкову військову службу 08.10.2020, тобто до введення воєнного стану, а контракт уклав 16.12.2022, на нього, за позицією відповідача, дія Постанови №153 не поширюється. Окрім того, відповідач посилається на Акт попередньої перевірки нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №501/25/21/ОГВ від 08.05.2025, затверджений ТВО начальника штабу – заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яким нарахування винагороди позивачу не погоджено. На переконання відповідача, у Військової частини НОМЕР_1 відсутні повноваження щодо самостійної виплати винагороди, оскільки таке погодження здійснюється вищим командуванням, а тому її дії не можуть бути визнані протиправними.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на строкову військову службу 08.10.2020. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.
16.12.2022, під час проходження строкової військової служби, ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком до оголошення рішення про демобілізацію. На момент укладення контракту позивачу виповнилося 22 роки.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався і станом на дату укладення позивачем контракту (16.12.2022) діяв на території України, як і станом на дату ухвалення цього рішення.
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 02.05.2023 №1682, ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у період з 23.04.2023 по 30.04.2023, перебуваючи в м. Бахмут Донецької області.
Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , обіймаючи посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , брав участь у вказаних заходах у період з 02.06.2024 по 16.07.2024 та з 02.08.2024, перебуваючи у Запорізькій області (Гуляйпільська МТГ, н.п. Гуляйполе) та Донецькій області (Великоновосілківська СТГ, н.п. Рівнопіль).
12.11.2024, виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини від окупаційних військ російської федерації, ОСОБА_1 потрапив під ворожий обстріл поблизу н.п. Рівнопіль Волноваського району Донецької області, внаслідок чого отримав мінно-вибухову травму (12.11.2024), акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму, тінітус, вогнепальне осколкове поранення обличчя, лівого передпліччя, в ділянці тазу зліва, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1559/0554 від 29.11.2024, виданою на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_5 від 29.11.2024 №341, а також первинною медичною карткою (форма №100) від 12.11.2024.
У зв`язку з отриманим пораненням ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» з 28.11.2024 по 04.12.2024 (виписка №11282/794), а також у КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради з 19.06.2025 по 27.06.2025 (виписка №15154).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_7 у 2025 році.
23.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_2 з рапортом (зверненням) про виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 грн відповідно до Постанови №153, у якому зазначив про факт укладення контракту після досягнення 18-річного віку, участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та отримання поранення під час виконання бойового завдання.
Листом від 08.07.2025 №1627/2327 командир Військової частини НОМЕР_2 повідомив позивачу, що причиною невиплати йому одноразової грошової винагороди став Акт попередньої перевірки нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №501/25/21/ОГВ від 08.05.2025, затверджений ТВО начальника штабу – заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Підставою для відмови у виплаті, відповідно до зазначеного акта, стало те, що позивач у період з 08.10.2020 по 16.12.2022 проходив строкову військову службу, а 16.12.2022 під час проходження строкової служби уклав контракт. У графі «Причини» Акта №501/25/21/ОГВ від 08.05.2025 щодо позивача зазначено: « 08.10.2020 призваний на строкову військову службу, 16.12.2022 під час проходження строкової військової служби уклав контракт».
Не погоджуючись із відмовою у виплаті, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Постанова №153), яка набрала чинності 13.02.2025.
Метою цієї постанови є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил України, Національної гвардії та Державної прикордонної служби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього, а також забезпечення належного матеріального стимулювання тих військовослужбовців відповідної вікової категорії, які вже проходять службу під час воєнного стану та беруть участь у бойових діях.
Абзацом другим пункту 4 Постанови №153 (у первинній редакції) установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі – бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі – винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Абзацом четвертим пункту 4 Постанови №153 передбачено, що у повному обсязі винагорода виплачується військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися у полон).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. №153» (далі – Постанова №942), яка набрала чинності 07.08.2025, до пункту 4 Постанови №153 внесено зміни, якими прямо розширено коло осіб, що мають право на одноразову грошову винагороду. Зокрема, право на винагороду визнано також за військовослужбовцями, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу, а також за військовослужбовцями, які були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання «молодший лейтенант», або мали спеціальні звання чи класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Отже, після набрання чинності змінами, внесеними Постановою №942, законодавець однозначно визначив, що на одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн мають право, серед інших, військовослужбовці, які до набрання чинності Постановою №153 у віці до 25 років були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій.
Аналізуючи фактичні обставини справи у системному взаємозв`язку з наведеними нормами права, суд дійшов таких висновків.
Суд зазначає, що на дату укладення контракту 16.12.2022 позивачу виповнилося 22 роки, тобто на момент прийняття на військову службу за контрактом він не досяг 25-річного віку, що відповідає віковому критерію, передбаченому абзацом другим пункту 4 Постанови №153.
Також суд враховує, що контракт про проходження військової служби позивачем укладено 16.12.2022, тобто під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, що відповідає умові щодо прийняття на військову службу під час воєнного стану.
Суд критично оцінює доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, про те, що «укладення контракту відбулося до введення воєнного стану». Така позиція відповідача суперечить об`єктивним фактичним обставинам, оскільки воєнний стан в Україні введено 24.02.2022, а контракт із позивачем укладено 16.12.2022, тобто майже через десять місяців після введення воєнного стану. Навпаки, очевидним є те, що контракт укладено саме під час воєнного стану, що відповідає одній із ключових умов застосування Постанови №153.
Крім того, факт безпосередньої участі позивача у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та в районах активних бойових зіткнень (м. Бахмут Донецької області, н.п. Гуляйполе Запорізької області, АДРЕСА_1 ) у період з 23.04.2023 по 30.04.2023, з 02.06.2024 по 16.07.2024 та з 02.08.2024, підтверджується довідками компетентних військових частин та посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_4 . Загальна тривалість участі позивача у бойових діях за сукупністю становить близько шести місяців.
Суд також враховує, що навіть у випадку, якщо тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях станом на 13.02.2025 (дата набрання чинності Постановою №153) становила менше шести місяців, він має право на отримання одноразової грошової винагороди у повному обсязі на підставі абзацу четвертого пункту 4 Постанови №153, оскільки 12.11.2024 під час виконання бойового завдання отримав поранення (мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму, тінітус, вогнепальне осколкове поранення обличчя, лівого передпліччя та тазу зліва), які отримані під час захисту Вітчизни. Цей факт підтверджується довідкою про обставини травми, виданою компетентним органом, та медичною документацією про подальше стаціонарне лікування.
Та обставина, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом із числа осіб, які проходили строкову військову службу, не може бути підставою для відмови у виплаті винагороди. Постановою №942 від 30.07.2025 законодавець прямо включив таких осіб до кола отримувачів винагороди. При цьому, суд враховує, що Постанова №942 не запроваджує нового, додаткового кола осіб, а лише уточнює та розширює перелік тих, на кого Постанова №153 повинна поширюватися з огляду на її мету. Враховуючи однакові фактичні обставини служби та однакову мету правового регулювання, інше тлумачення суперечило б принципу рівності перед законом, закріпленому статтею 24 Конституції України, та призводило б до невиправданої дискримінації військовослужбовців, які до 13.02.2025 проявили волю продовжити військову службу шляхом укладення контракту під час воєнного стану.
Суд звертає увагу, що згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба проходиться громадянами як за призовом, так і за контрактом. 
Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону до видів військової служби належить, зокрема, строкова військова служба та військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Особи, які продовжили проходження військової служби після строкової на умовах контракту, є повноправними учасниками правовідносин, що складаються з приводу проходження військової служби, та мають однакові права на соціальний і правовий захист.
Суд критично оцінює доводи посилання відповідача на те, що причиною невиплати позивачу винагороди є непогодження її нарахування у Акті попередньої перевірки №501/25/21/ОГВ від 08.05.2025, складеному управлінням оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Як слідує зі змісту Акта №501/25/21/ОГВ від 08.05.2025, єдиною підставою непогодження нарахування винагороди позивачу зазначено: « 08.10.2020 призваний на строкову військову службу, 16.12.2022 під час проходження строкової військової служби уклав контракт». 
Тобто фактичною підставою для відмови є саме та обставина, яку Постановою №942 від 30.07.2025 однозначно визнано підставою для виплати, а не для відмови. Таким чином, акт №501/25/21/ОГВ від 08.05.2025 у частині щодо позивача не може бути правомірним правовим обґрунтуванням бездіяльності відповідача станом на час розгляду справи.
Окрім того, суд зауважує, що складання акта попередньої перевірки вищим військовим органом не звільняє відповідача (військову частину, в якій проходить службу позивач) від обов`язку дотримуватися чинного законодавства та виплатити позивачу належні йому суми. Командир військової частини, як суб`єкт владних повноважень, у межах своєї компетенції зобов`язаний вживати всіх передбачених законом заходів для забезпечення реалізації соціальних прав підпорядкованого особового складу, у тому числі шляхом подання повторних документів на погодження з урахуванням норм чинного законодавства, а не використовувати непогодження як формальну підставу для безстрокової відмови у виплаті.
Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність у військовій частині НОМЕР_1 повноважень щодо самостійної виплати винагороди. Як суб`єкт владних повноважень, військова частина НОМЕР_1 (правонаступник військової частини НОМЕР_2 ), у якій проходить службу позивач, є органом, відповідальним за нарахування та виплату йому грошового забезпечення, у тому числі одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153. Залучення до цього процесу інших військових органів (для погодження) не звільняє безпосереднього відповідача від обов`язку забезпечити дотримання прав військовослужбовця і не позбавляє позивача права вимагати такого виконання у судовому порядку.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що позивач не відповідає критеріям, передбаченим пунктом 4 Постанови №153 (із змінами, внесеними Постановою №942), або що щодо нього існують обставини, передбачені абзацом п`ятим пункту 4 Постанови №153, які виключають виплату винагороди (зокрема, два і більше разів за сукупністю притягнення до кримінальної відповідальності, наявність чинних дисциплінарних стягнень тощо). Будь-яких доказів притягнення позивача до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові правопорушення, а також наявності у нього чинних дисциплінарних стягнень матеріали справи не містять.
Враховуючи, що позивач відповідає всім критеріям, визначеним пунктом 4 Постанови №153 (із змінами, внесеними Постановою №942), суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) щодо неприйняття рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн, передбаченої пунктом 4 Постанови №153, є протиправною та такою, що порушує права позивача на справедливе грошове забезпечення.
Ефективним способом захисту порушених прав позивача суд вважає зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 (один мільйон) грн відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.