КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 760/5232/26 Апеляційне провадження № 33/824/2887/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Воронкін О.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративні правопорушення, 11.02.2026 о 15 год. 10 хв. у м. Київ, просп. Валерія Лобановського, 53 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: не природня блідість шкіри обличчя, зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Не погоджуючись із вказаною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутності складу та події адміністративного правопорушення. Альтернативно, якщо суд дійде висновку про неможливість ухвалення нового рішення по суті - скасувати постанову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт керування транспортним засобом не доведений у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом», оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту. При цьому відеозапис, долучений до матеріалів справи, на думку скаржника, не може вважатися належним доказом, оскільки відповідні технічні носії та відомості про них не були належним чином долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.
Також зазначає, що висновок суду першої інстанції про нібито підтвердження скаржником факту керування транспортним засобом не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується матеріалами провадження.
Крім того, скаржник вказує, що належна процедура проведення огляду на стан сп`яніння фактично забезпечена не була, оскільки у направленні на огляд зазначено про доставлення особи до закладу охорони здоров`я працівником поліції, тоді як фактично такого доставлення не відбулося. Також копію направлення на огляд йому не вручали.
Окремо звертає увагу на те, що долучені до справи відеозаписи не є безперервними та цілісними, містять перерви у фіксації подій, у зв`язку з чим не можуть достовірно підтверджувати обставини, покладені в основу висновків суду першої інстанції.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Визнаючи винним  ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена повністю належними та допустимими доказами у справі.
За наслідками перегляду доказів, що містяться у справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов правильного висновку.
Так, із переглянутих апеляційним судом відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що після зупинки транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , працівники поліції здійснювали спілкування із ОСОБА_1 як з водієм вказаного транспортного засобу.
Під час спілкування ОСОБА_1 відмовлявся виконувати законні вимоги працівників поліції щодо пред`явлення документів на право керування транспортним засобом чи будь яких інших документів та вступав з ними в суперечку. Крім того, відеозаписи підтверджують, що працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим йому пропонувалося пройти огляд у закладі охорони здоров`я. При цьому працівники поліції роз`яснювали порядок проведення такого огляду та наслідки відмови від його проходження.
Незважаючи на це, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, що зафіксовано на відеозаписах та узгоджується зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано спілкування працівників поліції, а також факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відомості, які містяться на відеозаписі, свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції під час проведення огляду та вимог статті 266 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту керування транспортним засобом апеляційний суд відхиляє як безпідставні.
Як вбачається з відеозапису, на момент початку відеофіксації транспортний засіб Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходився на проїжджій частині дороги, а ОСОБА_1 перебував на місці водія. Розмова працівників поліції із ОСОБА_1 розпочинається з питання чи знає останній причини зупинки транспортного засобу та звернення до ОСОБА_1 як до водія автомобіля.
Додатково факт керування узгоджується з постановами про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6649936 від 11.02.2026 про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та серії ЕНА № 6650088 від 11.02.2026 про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, які останній не оскаржував.
Апеляційний суд звертає увагу, що відсутність у матеріалах справи відеозапису безпосереднього моменту зупинки транспортного засобу чи факту керування не свідчить про недоведеність вини особи, оскільки положення КУпАП не встановлюють обов`язковості фіксації саме моменту керування транспортним засобом технічними засобами відеозапису. Відповідно до статті 266 КУпАП обов`язковому відеозапису підлягає процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння, а не момент керування транспортним засобом чи його зупинки. Факт керування транспортним засобом може підтверджуватися сукупністю належних та допустимих доказів, які були досліджені судом, зокрема поясненнями самої особи, її поведінкою під час спілкування з працівниками поліції, а також іншими матеріалами справи.
Апеляційний суд також відхиляє доводи скаржника про порушення процедури направлення на медичний огляд.
Як убачається з відеозаписів, після виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння працівники поліції неодноразово пропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я, роз`яснювали порядок проведення такого огляду та наслідки відмови від нього, однак ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.
За таких обставин зазначення у направленні відомостей про доставлення особи до закладу охорони здоров`я не спростовує встановленого факту відмови від проходження огляду та саме по собі не свідчить про недотримання вимог статті 266 КУпАП. Аналогічно невручення копії направлення, навіть якщо таке мало місце, не впливає на доведеність факту відмови особи від проходження огляду та не є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності безперервної відеофіксації також є безпідставними. Наявні у справі відеозаписи відображають істотні для правильного вирішення справи обставини, а саме спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я та його відмову від такого огляду.
Сам по собі факт наявності окремих перерв у відеофіксації не свідчить про недопустимість відеозаписів як доказів та не спростовує зафіксованих ними обставин, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про викривлення чи фальсифікацію відеозаписів, а їх зміст є послідовним та узгоджується з іншими доказами у справі.
Переконливих інших доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятим судом першої інстанції рішенням, однак висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду