ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 280/2492/19
касаційне провадження № К/990/54997/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (головуючий суддя - Калашник Ю.В.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Дурасова Ю.В.; судді - Божко Л.А., Лукманова О.М.)
у справі № 280/2492/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист»
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» (далі - ТОВ «ІПВК «Спецзахист»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області; відповідач; контролюючий орган), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року № 0002751401, від 04 березня 2019 року № 0002761401, від 04 березня 2019 року № 0002771401, від 04 березня 2019 року № 0002781401, від 14 травня 2019 року № 0003571401.

Справа розглядалася судами неодноразово. За наслідками останнього її розгляду Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 06 травня 2025 року позовні вимоги задовольнив. 

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 27 листопада 2025 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ГУ ДПС у Запорізькій області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на фіктивному характері господарських операцій платника з Приватним підприємством «ТД «МАКС», Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМКАПІТАЛТРЕЙД», Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС КОМПАНІ ПЛЮС», Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД ГАРАНТ КОМПАНІ», Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕХАГРОДІМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАУРІСПЛЮС», Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬМА-К», Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИСТАЛ ІНВЕСТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАЛІМАУНТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛТД «ВОЛОС», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «АФРОДІТА», Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Сіті Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙТ ТРЕЙДІНГ», Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦРЕСУРС 2015», Фермерським господарством «КІЛЬГАНА І.С.», Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ФІНАНС», Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФПІДРЯД», зокрема у зв`язку з відсутністю інформації про основні засоби та достатню кількість трудових ресурсів, наявністю вироків суду та кримінальних проваджень, відсутністю ланцюга постачання товарів. Крім того, зазначає про обов`язок ТОВ «ІПВК «Спецзахист» віднести заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІН СІСТЕМС» у розмірі 442020,37 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТЕР ГРУП» у розмірі 24604,77 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДПРОМТЕХ ПЛЮС» у розмірі 1698702,59 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ АКТИВ» у розмірі 4397194,80 грн до складу безнадійної кредиторської заборгованості у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

Верховний Суд ухвалою від 13 січня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Запорізькій області.

12 січня 2026 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами з`ясовано, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ІПВК «Спецзахист» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2018 року та питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2018 року, за результатами якої складено акт від 21 січня 2019 року № 28/08-01-14-01/37778452.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту «а» підпункту 14.1.11, підпунктів 14.1.36, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 187.1 статті 187, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198,3, 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв`язку з: неправомірним формуванням даних податкового обліку за наслідками придбання товарно-матеріальних цінностей та підрядних робіт у Приватного підприємства «ТД «МАКС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМКАПІТАЛТРЕЙД», Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС КОМПАНІ ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ГАРАНТ КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕХАГРОДІМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУРІСПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМА-К», Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИСТАЛ ІНВЕСТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЛІМАУНТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТД «ВОЛОС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «АФРОДІТА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайф Сіті Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙТ ТРЕЙДІНГ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦРЕСУРС 2015», Фермерського господарства «КІЛЬГАНА І.С.», Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФПІДРЯД» з огляду на удаваний (фіктивний) характер проведених господарських операцій, що мотивовано відсутністю інформації про основні засоби та достатню кількість трудових ресурсів, наявністю вироків суду та кримінальних проваджень, відсутністю ланцюга постачання товарів; безпідставним невіднесенням заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІН СІСТЕМС» у розмірі 442020,37 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТЕР ГРУП» у розмірі 24604,77 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДПРОМТЕХ ПЛЮС» у розмірі 1698702,59 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ АКТИВ» у розмірі 4397194,80 грн до складу безнадійної кредиторської заборгованості у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

На підставі зазначеного акта перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято податкові повідомлення-рішення: від 04 березня 2019 року № 0002751401, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 12508139,00 грн за основним платежем та 3127034,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 04 березня 2019 року № 0002761401, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 12738823,00 грн за основним платежем та 6369411,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 04 березня 2019 року № 0002771401, згідно з яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 831686,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 415843,00 грн; від 04 березня 2019 року № 0002781401, згідно з яким нараховано штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної в розмірі 42386,50 грн; від 14 травня 2019 року № 0003571401, згідно з яким нараховано штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної в розмірі 42386,50 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими платником до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а також господарський характер понесених за ними витрат, а саме: рахунків-фактур; рахунків на оплату; видаткових накладних; актів здачі-прийняття робіт; податкових накладних; товарно-транспортних накладних; платіжних доручень; банківських виписок; договірних цін; підсумкових відомостей ресурсів; локальних кошторисів; актів виконаних робіт за формою КБ-2в.

Щодо посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень та вироків щодо контрагентів платника, то слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14, зазначила, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону № 996-XIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Натомість, засудження посадової особи підприємства за статтею 205 Кримінального кодексу України (переважно директора контрагента) не свідчить про фактичну відсутність у такої юридичної особи цивільної дієздатності, тобто одного з обов`язкових критеріїв визнання юридичної особи учасником податкових правовідносин, з огляду на те, що в податкових правовідносинах виникнення прав та обов`язків пов`язане насамперед зі спеціальним статусом платника податків, а не із загальною цивільно-правовою дієздатністю юридичної особи. За наявності статусу платника податків суб`єкт господарювання має підстави для складення первинних та інших документів, які повинні братися до уваги при підтвердженні даних податкового обліку.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

При цьому важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені поданими платником документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. 

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, зокрема, у представлених контролюючим органом вироках жодних згадувань про господарську діяльність позивача з розглядуваними контрагентами немає. Натомість, вироків суду, де б досліджувалися господарські відносини саме між ТОВ «ІПВК «Спецзахист» та його безпосередніми постачальниками, ГУ ДПС у Запорізькій області не представлено.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач зобов`язаний був віднести заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІН СІСТЕМС» у розмірі 442020,37 грн, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТЕР ГРУП» у розмірі 24604,77 грн, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДПРОМТЕХ ПЛЮС» у розмірі 1698702,59 грн, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ АКТИВ» у розмірі 4397194,80 грн до складу безнадійної кредиторської заборгованості у зв`язку із закінченням строку позовної давності, то Суд враховує таке. 

Як з`ясовано судовими інстанціями, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІН СІСТЕМС» та позивачем укладено договір субпідряду від 19 грудня 2014 року № 19/11-2014, за яким рахується заборгованість у загальному розмірі 442020,37 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16 липня 2015 року задоволено позовні вимоги контрагента та стягнуто з платника заборгованість за договором субпідряду від 19 грудня 2014 року № 19/11-2014 в сумі 97364,44 грн.

Вказану суму боргу відповідно до договору про відступлення права вимоги від 10 серпня 2015 року відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІН СІСТЕМС» на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Підтвердженням заміни стягувача у зобов`язанні є ухвала Господарського суду Запорізької області від 19 січня 2016 року.

Листом від 25 листопада 2015 року № 2511/4 ТОВ «ІПВК «Спецзахист» повідомлено про відступлення залишку боргу за договором субпідряду від 19 грудня 2014 року № 19/11-2014 у розмірі 344655,90 грн також на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К».

Відповідно до підпункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України безнадійна заборгованість - це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно з частинами другою, третьою статті 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Листом від 25 лютого 2016 року № 25/02/16 позивач звернувся до Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К» із проханням розстрочити сплату боргу в розмірі 442020,37 грн та запевнив у його сплаті, відтак, враховуючи викладене, у ТОВ «ІПВК «Спецзахист» на дату складення акта перевірки 21 січня 2019 року відсутнє порушення щодо невизнання кредиторської заборгованості безнадійною.

Щодо заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТЕР ГРУП» у розмірі 24604,77 грн, то вказана заборгованість сформувалася у зв`язку із нарахуванням штрафних санкцій за несвоєчасну сплату за виконані роботи за договорами субпідряду, а саме: 

- договір від 30 червня 2014 року № 30/06-1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14 липня 2015 року у справі № 908/3805/15 стягнуто на користь контрагента грошові кошти в розмірі 15287,23 грн. Відповідно до договору відступлення права вимоги від 03 серпня 2015 року № 5 вказану суму боргу відступлено на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Приватне підприємство «ГРАНДБУД-К» подало до Господарського суду Запорізької області заяву про заміну кредитора у справі № 908/3805/15, яку ухвалою від 26 січня 2016 року задоволено;

- договір від 25 червня 2014 року № 25/06-2. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23 серпня 2015 року у справі № 908/3807/15 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТЕР ГРУП» грошові кошти в розмірі 2691,45 грн. Відповідно до договору відступлення права вимоги від 25 серпня 2015 року № 6 вказану суму боргу відступлено на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Приватне підприємство «ГРАНДБУД-К» подало до Господарського суду Запорізької області заяву про заміну кредитора у справі № 908/3807/15, яку ухвалою від 26 січня 2016 року задоволено;

- договір від 25 червня 2014 року № 25/06-1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15 липня 2015 року у справі № 908/3808/15 стягнуто на користь контрагента грошові кошти в розмірі 6626,09 грн. Відповідно до договору відступлення права вимоги вказану суму боргу відступлено на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Приватне підприємство «ГРАНДБУД-К» подало до Господарського суду Запорізької області заяву про заміну кредитора у справі № 908/3808/15, яку ухвалою від 14 січня 2016 року задоволено. 

Листом від 25 лютого 2016 року № 25/02/16-2 ТОВ «ІПВК «Спецзахист» звернулося до Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К» із проханням розстрочити сплату боргу в розмірі 24604,77 грн та запевнило в його сплаті.

Відтак, закінчення строку позовної давності в розглядуваній ситуації припадає на 25 лютого 2019 року, що, відповідно, нівелює доводи відповідача про порушення платником податкового законодавства на момент проведення перевірки.

Заборгованість ТОВ «ІПВК «Спецзахист» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДПРОМТЕХ ПЛЮС» у розмірі 1698702,59 грн сформувалася за такими договорами: 

- договір субпідряду від 18 серпня 2014 року № 18/08-1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16 липня 2015 року у справі № 908/3799/15 задоволено позов контрагента про стягнення з платника заборгованості в загальному розмірі 118138,07 грн. Судовий наказ видано 03 серпня 2015 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07 серпня 2015 року вказану суму заборгованості відступлено на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Приватне підприємство «ГРАНДБУД-К» подало до Господарського суду Запорізької області заяву про заміну сторони, а саме кредитора, яку ухвалою від 03 лютого 2016 року задоволено;

- договір субпідряду від 18 серпня 2014 року № 18/08-2. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20 липня 2015 року у справі № 908/3802/15 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДПРОМТЕХ ПЛЮС» про стягнення з позивача заборгованості в загальній сумі 484413,86 грн. Судовий наказ видано 03 серпня 2015 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07 серпня 2015 року вказану суму заборгованості відступлено на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Приватне підприємство «ГРАНДБУД-К» подало до Господарського суду Запорізької області заяву про заміну сторони, а саме кредитора, яку ухвалою від 10 лютого 2016 року задоволено;

- договір субпідряду від 19 серпня 2014 року № 19/08-1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20 липня 2015 року у справі № 908/3800/15 задоволено позов контрагента про стягнення з ТОВ «ІПВК «Спецзахист» заборгованості в загальному розмірі 140964,99 грн. Судовий наказ видано 03 серпня 2015 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 05 серпня 2015 року суму заборгованості відступлено на адресу Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К». Приватне підприємство «ГРАНДБУД-К» подало до Господарського суду Запорізької області заяву про заміну сторони, а саме кредитора, яку ухвалою від 09 лютого 2016 року задоволено. 

Листом від 25 лютого 2016 року № 25/02/16-3 позивач звернувся до Приватного підприємства «ГРАНДБУД-К» із проханням розстрочити сплату боргу в розмірі 1698702,59 грн та запевнив у його сплаті, відтак закінчення строку позовної давності припадає на 25 лютого 2019 року та жодне порушення податкового законодавства з боку ТОВ «ІПВК «Спецзахист» на момент складення акта перевірки відсутнє. 

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ АКТИВ» та позивачем укладено договір поставки товару від 17 квітня 2015 року № 17/04-2015. Загальний розмір заборгованості ТОВ «ІПВК «Спецзахист» перед контрагентом становить 4397194,80 грн. 

Листом від 18 березня 2016 року № 18/03/16 позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ АКТИВ» із проханням розстрочити сплату боргу в розмірі 4397194,80 грн та запевнив у його сплаті. Відповідно, закінчення строку позовної давності припадає на 18 березня 2019 року, а відтак у ТОВ «ІПВК «Спецзахист» на дату складення акта перевірки 21 січня 2019 року відсутнє порушення щодо невизнання кредиторської заборгованості безнадійною.

За таких обставин висновок судових інстанцій про протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у Запорізькій області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  І. А. Гончарова

Судді  І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова