Справа № 711/2942/26
Провадження 2/712/3535/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі – Чумак Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (далі - ТОВ «ФК Єврокредит») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 149-007-869-2-21-Г від 13 грудня 2021 року у розмірі 252 908,13 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між АТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК Єврокредит», та відповідачем по справі ОСОБА_1 13.12.2021 року було укладено Кредитний договорів № 149-007-869-2-21-Г з ануїтентними платежами на суму 95300,00 грн. строком до 12.12.2026 року, зі сплатою 10,00% річних, розмір комісійної винагороди 3,30% від суми кредиту та сплачується щомісячно.
Позивач виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на 27.08.2025 року становить 252 908,13 грн., з яких: 93 963,41 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 58 307,92  грн. – відсотки за користування кредитом, 100 636,80 грн. – заборгованість за нарахованими комісіями, що є предметом позовних вимог.
В подальшому представник позивача скерував заяву про зменшення позовних вимог від 18.06.2026 та просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 149-007-869-2-21-Г за вилюченням сум комісійної винагороди,остаточний розмір, який просили стягнути складає 152 271,33 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 93 963,41 грн; - заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 58 307,92 грн.
27 квітня 2026 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача – адвокат Журавльов С.Г. просив розгляд справи здіснювати без його участі, позов підтримав.
Представник відповідача – адвокат Семенюк О.Г. скерувала відзив на позовну заяву, засідання 23.06.2026 року просила проводити без її участі. Заперечувала проти позовних вимог, вказувала на необгрунтованість розрахунку заборгованості. 
У відзиві вказувала, що пунктом 2.1 Кредитного договору визначено, що кредит надається на строк з 13 грудня 2021 року до 12 грудня 2026 року включно. 
Відповідно до пункту 2.3 договору, загальний розмір кредиту становить 95 300,00 грн.
Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості, є фіксованою та становить 10,00 % річних. Окремо пунктом 2.8 договору передбачено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,30 % річних.
Водночас у тексті договору відсутнє належне розкриття змісту послуги з “обслуговування кредиту”, за яку стягується комісійна винагорода. Договір не містить визначеного переліку фактично наданих банком послуг, обсягу таких послуг та їх економічного змісту, що свідчить про формальний характер зазначеної умови та унеможливлює перевірку правомірності стягнення комісії.

Відповідно до пункту 2.11 Кредитного договору, у разі наявності простроченої заборгованості процентна ставка за користування кредитом становить 90% річних. Таким чином, у випадку порушення строків виконання зобов`язань кредитодавець застосовує істотно підвищену процентну ставку.
Згідно з пунктом 4.4 Кредитного договору, у разі прострочення сплати ануїтетних платежів та комісій понад 90 календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість як прострочену та припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, одночасно застосовуючи підвищену процентну ставку, передбачену пунктом 2.11 договору.
Отже, після спливу 90 днів прострочення банк припиняє нарахування комісії, однак одночасно застосовує ставку 90% річних, що істотно впливає на розмір заявленої до стягнення заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що позивач надав довідку-розрахунок заборгованості, яка містить лише узагальнені показники: заборгованість за основним боргом та за нарахованими відсотками, без детального розшифрування їх формування.
Зазначений розрахунок не містить покрокового нарахування відсотків за кожен розрахунковий період, не визначає дати початку застосування підвищеної процентної ставки 90% річних, а також не містить деталізації нарахування комісійної винагороди.
За відсутності детального розрахунку неможливо перевірити правильність визначення розміру заборгованості, відповідність нарахувань умовам кредитного договору та правомірність застосування підвищеної процентної ставки і комісійних платежів.
Крім того, довідка-розрахунок сформована станом на 03.09.2024 року — дату відступлення права вимоги. Вказаний розрахунок складений первісним кредитором, тоді як новий кредитор додаткових нарахувань не здійснював, а тому заявлена заборгованість фактично базується виключно на первинному односторонньому розрахунку банку.
03.09.2024 року, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № GL1N426240. Надалі, 27.12.2024 року, між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір № 1/12 про відступлення права вимоги, внаслідок чого позивач набув право вимоги до Відповідача.
Разом із тим, надані позивачем документи не містять належного, детального та перевіряємого розрахунку заборгованості, що виключає можливість суду встановити обґрунтованість заявлених вимог у повному обсязі.
З виписки з особового рахунку за період з 13.12.2021 року по 02.12.2022 року вбачається, що Відповідачем здійснювалися платежі на погашення тіла кредиту та процентів, зокрема: 13.12.2021 року — 3 650,00 гривень у рахунок тіла кредиту;
14.12.2021 року — 502,97 гривень у рахунок процентів;
31.01.2022 року — 5 300,00 гривень у рахунок тіла кредиту;
01.02.2022 року — 820,64 гривень у рахунок процентів;
01.02.2022 року – 1213, 75 гривень у рахунок погашення тіла кредиту;
01.02.2022 року – 122, 75 гривень у рахунок погашення тіла кредиту.
Таким чином, станом на початок 2022 року частина зобов`язання була виконана, а розмір основного боргу підлягає врахуванню з урахуванням фактичного погашення.
Отже, розрахунок заборгованості за процентами підлягає здійсненню, починаючи з лютого 2022 року, виходячи з фактичного залишку основного боргу та із застосуванням базової процентної ставки 10% річних, передбаченої пунктом 2.4 Кредитного договору, натомість розмір заборгованості за відсотками не відповідає вказаному розміру відсоткової ставки, а розрахунок не містить детального опису нарахування за окремий період.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.
Судом встановлено, що 13.12.2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договорів з ануїтентними платежами на суму 95 З00,00 грн. строком до 12.12.2026 року, зі сплатою 10,00% річних, розмір комісійної винагороди 3,30% від суми кредиту та сплачується щомісячно.
Відповідно до заяви про отримання кредиту від 13.12.2021 року Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» надано ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 95 З00,00 грн. 
03.09.2024 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом від 09.07.2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, за умовами якого новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором № 149-007-869-2-21-Г від 13.12.2021 року.
27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за умовами якого новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором №149-007-869-2-21-Г від 13.12.2021 року.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.
Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.
Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 13.12.2021 року Кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту.
Згідно наданого позивачем разом із позовною заявою розрахунку та виписці по особовому рахунку та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.06.2026, згідно якої виключено суми комісійної винагороди,в розмірі 152 271,33 гривень, заборгованість відповідача по кредитному договору149-007-869-2-21-Г від 13.12.2021 року складає: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 93 963,41 грн; - заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 58 307,92 грн.
За клопотанням представника відповідача судом Ухвалою від 21.06.2025 року було витребовано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 149-007-869-2-21-Г від 13.12.2021 року, із зазначенням: періоду виникнення заявленої до стягнення заборгованості за відсотками; порядку застосування процентної ставки із посиланням на відповідні положення кредитного договору; періодів та сум платежів, здійснених відповідачем на виконання кредитного договору; порядку зарахування здійснених відповідачем платежів у рахунок погашення складових заборгованості; механізму нарахування відсотків та комісій за кредитним договором; порядку формування заявленої до стягнення комісійної заборгованості.
З розрахунку, що надійшов від позивача у відповідь на Ухвалу від 21.06.2026 року про витребування доказів, видно що останні платежі відповідачем зроблені 01.02.2022 у сумі 1213, 84 грн., та 122, 75 грн. Крім того, 13.12.2021 року сплачено 3650 грн., 31.01.2022 – 5300 грн., в рахунок погашення заборгованості по кредиту. 
Аналізуя розрахунок заборгованості в частині нарахування заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 58 307,92 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи.
Позивачем на підтвердження розміру заборгованості за процентами надано Розрахунок заборгованості від 23.05.2026 за кредитним договором №149-007-869-2-21-Г від 13.12.2021 року, відповідно до якої сума нарахованих та несплачених процентів становить 58 307,92 грн.
Разом із тим, ухвалою суду від 21.06.2026 року позивача було зобов`язано надати детальний розрахунок заборгованості із зазначенням періодів нарахування, застосованої процентної ставки та порядку формування заявленої суми.
Наданий на виконання зазначеної ухвали розрахунок не містить інформації щодо конкретних періодів, за які здійснювалося нарахування процентів, не містить розмежування періодів застосування базової процентної ставки у розмірі 10% річних та підвищеної процентної ставки у розмірі 90% річних, а також не містить даних щодо суми заборгованості, на яку здійснювалося нарахування у кожному окремому періоді.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених позивачем нарахувань, встановити відповідність розрахунку умовам Кредитного договору та визначити, чи є заявлена сума процентів обґрунтованою.
Сам факт наявності у договорі умов щодо процентної ставки не звільняє позивача від обов`язку довести розмір заявленої до стягнення заборгованості, оскільки предметом доказування у даній справі є не лише право кредитора на отримання процентів, а й їх конкретний розмір.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам процесу в реалізації ними прав, визначених цим Кодексом. Водночас відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається.
Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами правильність розрахунку заборгованості за процентами, а надані документи не дають можливості встановити порядок і періоди їх нарахування, суд доходить висновку про недоведеність вимог у цій частині.
У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 58 307,92 грн слід відмовити.
Щодо розміру заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти.
Разом із тим, при визначенні розміру заборгованості суд враховує фактичне виконання відповідачем своїх зобов`язань, що підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку.
Так, із зазначеної виписки по особовому рахунку позичальна вбачається, що відповідачем здійснено платежі в рахунок погашення основної заборгованості за кредитом, а саме: 13.12.2021 року — у розмірі 3 650,00 грн; 31.01.2022 року — у розмірі 5 300,00 грн.
Крім того, відповідачем здійснено два платежі на погашення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості 04.01.2022 та 01.02.2022 у розмірі 3 144,00 грн кожен.
Вирішуючи питання щодо врахування зазначених платежів, суд виходить із того, що умови кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості не містять визначення конкретних послуг, які надавалися позичальнику за таку плату, їх змісту, обсягу та економічного обґрунтування.
Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).
Відповідно до п.2.8 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує комісійну винагороду в розмірі 3,3 % від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Разом з тим, кредитний договір №149-007-869-2-21-Г від 13.12.2021 року не містить опису послуги, за яку здійснюється щомісячне нарахування комісійної винагороди.
Наведене дає підстави для висновку, що пункт договору, яким передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, суперечать положенням ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.
З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах щодо оцінки умов кредитних договорів про встановлення комісій за обслуговування кредиту, сама по собі умова договору про сплату комісії без визначення конкретної послуги, за яку вона стягується, не може бути підставою для отримання кредитодавцем плати, оскільки така умова порушує баланс договірних прав та обов`язків сторін.
Таким чином, умови кредитного договору щодо стягнення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а отримані банком кошти за такими платежами підлягають врахуванню при визначенні фактичного розміру заборгованості за тілом кредиту.
Враховуючи наведене, суд зараховує сплачені відповідачем кошти за комісійну винагороду у загальному розмірі 6 288,00 грн. (два платежі 04.01.2022 та 01.02.2022 у розмірі 3 144,00 грн кожен) у рахунок погашення основної заборгованості.
Разом із тим, з урахуванням фактичного залишку заборгованості, визначеного позивачем у розрахунку основного боргу у розмірі 93 963,41 грн, та здійснених відповідачем платежів, 13.12.2021 року — 3 650,00 гривень, 31.01.2022 року — 5 300,00 гривень, два платежі 04.01.2022 та 01.02.2022 у розмірі 3 144,00 грн кожен, суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає заборгованість за основним боргом у розмірі 78 725,41 грн.
В іншій частині вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом позивачем не доведено належними та допустимими доказами.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення підлягає сума заборгованості по кредитному договору № 149-007-869-2-21-Г від 13 грудня 2021 року в розмірі 78 725,41 гривень.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.»
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» укладено Договір про надання правничої допомоги №1/07-25 року від 01.07.2025 року, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику визначену цим Договором правову допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта.
Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 05.01.2026 року, підписаного сторонами Договору про надання правничої допомоги № 1/07-25 року від 01.07.2025 року, об`єднанням наведено перелік наданих юридичних послуг та їх вартість щодо вирішення спору про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на суму 11200,00 грн.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Проаналізувавши вищедосліджені докази, ураховуючи незначну складність справи та її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги № 1/07-25 року від 01.07.2025 року, а саме: на суму 6000 грн., що є сумою гонорару адвокатського об`єднання, яка підлягає відшкодуванню відповідачем пропорційно до задоволеної частини позову.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1358 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3060 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (51% від заявленої суми, після її зменшення).
На підставі викладеного та керуючись ст. 525, 526, 530, 536, 549, 598, 599, 610, 611, 624, 625, 629, 1049, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд –
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1 офіс 105, ЄДРПОУ 40932411) заборгованість по кредитному договору №149-007-869-2-21-Г від 13 грудня 2021 року в розмірі 78 725,41 гривень, судовий збір 1358 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3060 гривень, а всього стягнути 83143,41 гривень.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 29.06.2026.
Головуючий Т.Є.Троян