КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/6006/2026
справа №754/14491/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Панченка О.М., повне рішення складено 19 листопада 2025 року,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У вересні 2025 року ТОВ "ФК "ЕЙС" звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказує, що 22 квітня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір №895323991 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» має таку ж юридичну силу, як і власноручний підпис.
Перед укладенням договору відповідач через офіційний сайт кредитодавця ознайомився з правилами надання коштів у позику, добровільно подав заявку із зазначенням персональних даних та реквізитів платіжної картки, які були перевірені кредитодавцем.
На виконання договору кредитодавець перерахував на банківську картку відповідача 24 600,00 грн, у зв`язку з чим зобов`язання з надання кредиту виконано в повному обсязі.
Зазначає, що право вимоги за кредитним договором послідовно відступлено на підставі договорів факторингу: спочатку від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», далі до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а згодом до позивача. Відступлення вимог відповідає положенням статей 512, 514, 1077-1078 ЦК України, тому позивач набув усіх прав первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги.
Вказує, що у період відступлення права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору між кредиторами, розмір суми боргу за кредитним договором на момент чергового відступлення права вимоги зазначався у реєстрах прав вимог. Витяги з кожного реєстру прав вимог (реєстру боржників), відповідно до якого відступалося право вимоги по кредитному договору, додані до позовної заяви.
Звертає увагу, що жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем не здійснено, внаслідок чого на момент звернення до суду із позовною заявою загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 39 790,10 гривень, з яких: 24 599,60 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 15 190,50 гривень - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом.
Зазначає, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 7 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором № 895323991 від 22 квітня 2020 року у розмірі 39 790,10 гривень.
Стягнути судові витрати, а саме судовий збір 2 422,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу 7 000,00 гривень.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 895323991 від 22 квітня 2020 року у розмірі 39 790,10 грн, а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції зробив висновок, що факт укладення та виконання кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Суд врахував, що відповідач здійснював платежі за графіком погашення кредиту, зокрема сплачував проценти та частково тіло кредиту, та розцінив це як конклюдентні дії щодо визнання договору та наявності боргу. 
Суд першої інстанції погодився із наданим позивачем розрахунком заборгованості та процентів, оскільки вони були нараховані відповідно до умов кредитного договору.
Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо відсутності доказів переходу прав вимоги, вказавши, що такі ґрунтуються на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу, а тому є необґрунтовані.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням адвокатом Калініним С.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Уважає, що позивач не довів факту належного переходу права вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
Вказує, що згідно частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. Водночас відступлення можливе лише щодо дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу прав.
Звертає увагу, що право вимоги відступалось тричі. Спочатку від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, далі до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за договором факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та згодом до ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року.
Разом із тим договір факторингу №28/1118-01 укладений 28 листопада 2018 року, тобто більш ніж за рік до укладення кредитного договору №895323991 від 22 квітня 2020 року. На момент укладення договору факторингу зобов`язання відповідача ще не існувало, а тому не існувало і права вимоги, яке могло бути відступлене. Отже, предметом договору факторингу від 28 листопада 2018 року не могло бути право вимоги за кредитним договором, який на той час не існував.
Звертає увагу, що відповідно до пункту 4.1 договору факторингу №28/1118-01 право вимоги переходить у день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги. Позивач посилається на витяг з Реєстру прав вимоги №100 від 22 вересня 2020 року як на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Водночас договір факторингу №05/0820-01 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», укладений 05 серпня 2020 року, тобто ще до набуття ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за Реєстром №100 від 22 вересня 2020 року. Таким чином, на момент укладення договору від 05 серпня 2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не було кредитором та не могло відступити право вимоги, якого ще не набуло.
Вказує, що позивач не надав належних доказів оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, хоча розділом 3 цього договору прямо передбачено порядок фінансування та обов`язок фактора сплатити відповідні кошти. Аналогічні положення містить і договір факторингу №05/0820-01. Відсутність доказів оплати, на переконання скаржника, свідчить про недоведеність реального переходу права вимоги.
Оскільки позивач не довів переходу права вимоги на першому етапі - від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», усі наступні переходи права вимоги є похідними та також не підтверджують набуття права вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС». Відтак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього права вимоги до відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18, від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 14 червня 2023 у справі №755/15965/17, від 18 жовтня 2023 у справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012.
Вказує, що у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень, у суді апеляційної інстанції очікує понести витрати у розмірі 5 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року скасувати. Стягнути судові витрати.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
02 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ФК "ЕЙС" на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву вказує, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01 строком до 28 листопада 2019 року. Додатковими угодами №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. Таким чином, зазначений договір є рамковою угодою, яка регулювала тривалу співпрацю сторін у період з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.5, 2.1 договору факторингу №28/1118-01 передача прав вимоги здійснюється на підставі відповідних Реєстрів прав вимоги, які містять конкретний перелік кредитних договорів та боржників. Пунктом 1.3 договору передбачено, що предметом відступлення є як наявні права вимоги, так і права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Згідно пункту 4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора у день підписання відповідного Реєстру прав вимоги. Крім того, пунктом 5.3.3 договору передбачає право ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступати набуті права вимоги третім особам.
22 вересня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписано Реєстр прав вимоги №100, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 39 790,10 грн. Отже, перехід права вимоги відбувся вже після укладення кредитного договору та стосувався реального й чинного зобов`язання, а не майбутньої чи умовної вимоги. Це підтверджує, що предмет відступлення був належним чином індивідуалізований та відповідав вимогам чинного законодавства.
В подальшому 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого додатковими угодами №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року продовжено до 30 грудня 2024 року. Умовами вказаного договору факторингу передбачено передачу прав вимоги за відповідними реєстрами, у тому числі прав вимоги, які виникнуть у майбутньому. На виконання договору сторони підписали Реєстр прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року, за яким право грошової вимоги до відповідача відступлено ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. На виконання цього договору сторони підписали відповідний Реєстр прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідача.
З посиланням на положення статей 512, 1077, 1078 ЦК України вказує, що предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога. Майбутня вимога уважається переданою фактору з моменту виникнення права вимоги до боржника, при цьому додаткового оформлення такого переходу не вимагається.
Отже, норми чинного законодавства підтверджують, що за договорами факторингу можуть передаватися права вимоги, які виникли після укладення самого договору факторингу, а тому доводи про неможливість відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним після підписання рамкового договору факторингу, є безпідставними.
В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08 серпня 2023 року у справі №910/8115/19 (910/13492/21), від 08 листопада 2023 року у справі №206/4841/20, а також у постановах від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 та від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 
Крім цього, у відзиві наводить практику Київського апеляційного суду в аналогічних справах.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що 22 квітня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі «Кредитодавець») та ОСОБА_1 (далі «Позичальник») укладено договір №895323991 в електронній формі, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит на суму 24 600,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорах, додатках до нього та правилах (а.с. 28 зворот - 30).
06 травня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору №895323991 від 22 квітня 2020 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору №895323991 від 22 квітня 2020 року на чотирнадцять днів (а.с. 31).
21 травня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору №895323991 від 22 квітня 2020 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору №895323991 від 22 квітня 2020 року на чотирнадцять днів (а.с. 32).
28 листопада 2018 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) укладено Договір факторингу №28/1118-01, пунктом 2.1 якого передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (пункт 4.1 Договору).
Отже предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до пункту 8.1 Договору факторингу, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони).
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 договору та закінчується 28 листопада 2019 року (пункт 8.2 Договору) (а.с. 66-69).
28 листопада 2019 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2020 року, для чого пункт 8.2 договору викладено у новій редакції. Всі інші умови Договору залишилися без змін (а.с. 71 зворот).
31 грудня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно змісту якої викладено текст договору факторингу в редакції, наведеній у додатковій угоді. Зокрема, продовжено строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2021 року, для чого пункт 8.2 договору викладено у новій редакції (а.с. 72).
31 грудня 2021 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено Додаткову угоду №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2022 року (а.с. 77).
31 грудня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено Додаткову угоду №31 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2023 року (а.с. 77 зворот).
31 грудня 2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено Додаткову угоду №32 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2024 року. Крім цього, викладено пункти 3.1., 3.2., 3.3., 11.10. договору в новій редакції (а.с. 78).
22 вересня 2020 року ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" підписано реєстр прав вимоги №10 від 22 вересня 2020 року. Згідно даних витягу із вказаного реєстру до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" перейшло право вимоги за кредитним договором №895323991 від 22 квітня 2020 року на суму 39 790,10 гривень, з яких: 24 599, 60 гривень -заборгованість по основному боргу; 15 190,50 гривень - заборгованість за процентами (а.с. 64-65).
05 серпня 2020 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС" (надалі - ТОВ "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС") укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпоряження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 57-59).
03 серпня 2021 року між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до умов якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно (а.с. 61 зворот).
30 грудня 2022 року між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до умов якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно (а.с. 62).
31 серпня 2023 року між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" підписано реєстр прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року. Згідно даних витягу із вказаного реєстру до ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" перейшло право вимоги за кредитним договором №895323991 від 22 квітня 2020 року на загальну суму 39 790,10 гривень, з яких: 24 599,60 гривень - заборгованість по основному боргу; 15 190,50 гривень - заборгованість за процентами (а.с. 55-56).
Згідно даних платіжної інструкції №4586 від 31 серпня 2023 року убачається, що ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" на рахунок ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" сплачено 2 470 667,26 гривень. У графі призначення платежу вказано "оплатаза відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року та договру факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року. Без ПДВ" (а.с. 54 зворот).
08 липня 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1 є невід`ємною частиною Договору.
Згідно пункту 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 49-52)
Додатком №1 до договору факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року сторони погодили форму реєстру боржників (а.с.52 зворот).
08 липня 2025 року ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та ТОВ "ФК "ЕЙС" підписано реєстр боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року. Згідно даних витягу із вказаного реєстру убачається, що до ТОВ "ФК "ЕЙС" перейшло право вимоги за кредитним договором №895323991 від 22 квітня 2020 року на загальну суму 39 790,10 гривень, з яких: 24 599,60 гривень - заборгованість по основному боргу; 15 190,50 гривень - заборгованість по простроченим процентам (а.с. 47 зворот - 49 зворот).
Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 17 липня 2025 року убачається, що ТОВ "ФК "ЕЙС" сплачено на рахунок "ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" 1 500 000,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "часткова оплата фінансування за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року. Без ПДВ" (а.с. 42).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом установлено, що 22 квітня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №895323991 в електронній формі, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 24 600,00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що 06 травня 2020 року та 21 травня 2020 року між сторонами укладалися додаткові угоди про продовження строку дії кредитного договору.
Факт укладення кредитного договору, його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також надання відповідачу кредитних коштів підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, та належним чином не спростований відповідачем.
Суд першої інстанції правильно врахував, що відповідач здійснював платежі на виконання умов кредитного договору, зокрема сплачував проценти та частково тіло кредиту, чим фактично визнав існування відповідних договірних правовідносин та наявність заборгованості.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно до пунктів 1.3, 2.1 цього договору предметом відступлення є як наявні права вимоги, так і права вимоги, які виникнуть у майбутньому, а передача конкретних прав вимоги здійснюється шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги.
Згідно пункту 4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги.
Строк дії вказаного договору факторингу неодноразово продовжувався додатковими угодами №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року, у зв`язку з чим договір діяв на момент підписання реєстру прав вимоги щодо відповідача.
22 вересня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписано реєстр прав вимоги №10, відповідно до якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №895323991 від 22 квітня 2020 року на суму 39 790,10 грн.
Таким чином, право вимоги відступлено вже після виникнення відповідного кредитного зобов`язання та його належної індивідуалізації.
Посилання скаржника на те, що договір факторингу №28/1118-01 укладено до моменту укладення кредитного договору, не свідчить про недійсність чи неукладеність такого правочину, оскільки положення статті 1078 ЦК України прямо допускають можливість відступлення майбутньої грошової вимоги.
Крім того, сам по собі факт укладення договору факторингу до виникнення конкретного зобов`язання не означає автоматичного переходу права вимоги. Такий перехід відбувається лише після підписання відповідного реєстру прав вимоги, що прямо передбачено умовами договору.
У справі, що переглядається колегією суддів, реєстр права вимоги підписано після виникнення зобов`язання відповідача повернути отримані кошти, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.
Відповідно 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №05/0820-01, який також передбачав можливість відступлення як наявних, так і майбутніх вимог за відповідними реєстрами.
31 серпня 2023 року сторонами підписано реєстр прав вимоги №11, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.
Отже, на момент фактичного переходу права вимоги за реєстром від 31 серпня 2023 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було належним кредитором у зобов`язанні, оскільки набуло право вимоги на підставі реєстру прав вимоги №10 від 22 вересня 2020 року.
Посилання скаржника на те, що договір факторингу №05/0820-01 укладено раніше, ніж ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло конкретне право вимоги до відповідача, є безпідставними, оскільки предметом такого договору були також майбутні вимоги, а сам перехід права вимоги відбувся після підписання відповідного реєстру.
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е, на виконання якого сторонами підписано реєстр боржників, згідно з яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №895323991.
Надані позивачем копії договорів факторингу, додаткових угод, реєстрів прав вимоги та реєстру боржників містять відомості, які дозволяють ідентифікувати боржника, кредитний договір, розмір заборгованості та дату переходу права вимоги, а тому є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів оплати за договорами факторингу не спростовують факту переходу права вимоги до позивача.
При цьому матеріали справи містять платіжну інструкцію №4586 від 31 серпня 2023 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» сплатило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 2 470 667,26 грн із призначенням платежу: «оплата за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року та договору факторингу №05/0820-01».
Також матеріали справи містять платіжну інструкцію від 17 липня 2025 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» 1 500 000,00 грн із призначенням платежу: «часткова оплата фінансування за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року».
Отже, матеріали справи містять докази реального виконання сторонами договорів факторингу.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25 при вирішенні спору за подібних правовідносин зауважив: "…допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом…".
У даному випадку право вимоги до відповідача було індивідуалізоване у відповідних реєстрах прав вимоги із зазначенням кредитного договору, боржника та розміру заборгованості.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача права вимоги до відповідача спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов договорів факторингу та норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не міг бути підставою для подальшого переходу права вимоги, оскільки на момент його укладення кредитний договір із відповідачем ще не існував, колегія суддів відхиляє.
Сам по собі факт укладення рамкового договору факторингу до виникнення конкретної грошової вимоги не суперечить положенням статті 1078 ЦК України, яка прямо передбачає можливість відступлення майбутньої вимоги.
При цьому право вимоги переходило не в момент укладення рамкового договору факторингу, а в момент підписання відповідного реєстру прав вимоги, що прямо передбачено пунктом 4.1 договору факторингу №28/1118-01.
Оскільки реєстр прав вимоги щодо кредитного договору №895323991 підписано 22 вересня 2020 року, тобто після виникнення кредитного зобов`язання, право вимоги було належним чином індивідуалізоване та існувало на момент його відступлення.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не мало права укладати договір факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року з ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», оскільки на той момент ще не набуло права вимоги до відповідача.
Колегія суддів враховує, що умовами договору факторингу №05/0820-01 прямо передбачено можливість відступлення як наявних, так і майбутніх прав вимоги, а перехід конкретного права вимоги здійснювався шляхом підписання відповідного реєстру прав вимоги.
Реєстр прав вимоги №11, за яким право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», підписаний сторонами 31 серпня 2023 року, тобто після набуття ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за реєстром №10 від 22 вересня 2020 року.
Правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18, від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 14 червня 2023 у справі №755/15965/17, від 18 жовтня 2023 у справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, з урахуванням обставин цієї справи не свідчать, що судом першої інстанції невірно застосовано норми права.
За установлених обставин, колегія суддів робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, залишити без задоволення

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова