Справа №592/18262/25
Провадження №2/592/418/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 квітня 2026 року          м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю: секретаря судового засідання Леоненко К. С. ,
позивачки: ОСОБА_1 ,
представниці позивачки: адвоката Гармаш Я. В. ,
представниці відповідача: Щербаченко О. І. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2025 представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Гармаш Ярославна Вікторівна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі, із змісту якого вбачається, що 01.12.2022 позивачка – ОСОБА_1 було призначено на посаду завідувача відділення реабілітації (лікар-невропатолог) комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (далі – КНП СОР “СОКЛ” ) згідно наказу № 197-к від 01.12.2022 та було ознайомлено ОСОБА_1 з її посадовими інструкціями № 43-1 від 01.12.2022. Наказом КНП СОР “СОКЛ” № 399-ОД від 15.07.2025 “Про зміни в структурі КНП СОР “СОКЛ” з 01.10.2025 було створено відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації на 30 ліжок шляхом об`єднання відділення фізичної та реабілітаційної медицини та відділення реабілітації; була створена посада завідувача відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , при цьому було скорочено посаду завідувача відділення реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , на якій працювала ОСОБА_1 . 22.07.2025 ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням від 16.07.2025 про скорочення її посади завідувача відділення реабілітації з 30.09.2025 та було запропоновано розглянути можливість переведення на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації з 01.10.2025. При цьому жодних інших посад ОСОБА_1 за відповідною професією чи спеціальністю не було запропоновано. У подальшому, згідно наказу № 206-к від 14.10.2025 ОСОБА_1 було звільнено із посади завідувача реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) з 14.10.2025 у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що наказ КНП СОР “СОКЛ” № 206-к від 14.10.2025, а також її звільнення є незаконним. Належним способом відновлення порушених прав ОСОБА_1 є поновлення її на посаді з 14.10.2025, рівнозначній, яку вона займала, тобто на посаді завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації. Виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги. Так, ОСОБА_1 є кваліфікованим лікарем, з багаторічним стажем та досвідом роботи, в тому числі на керівних посадах у медичних закладах. У 2007 році ОСОБА_1 закінчила Сумський державний університет та отримала повну вищу освіту за спеціальністю “Лікувальна справа” та здобула кваліфікацію лікаря. 29.01.2009 ОСОБА_1 отримала сертифікат № 7774 лікаря-спеціаліста за спеціальністю неврологія. 18.12.2018 згідно сертифікату № 2501 ОСОБА_1 було підтверджено звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю неврологія. 04.10.2019, відповідно до посвідчення № 5628, ОСОБА_1 була присвоєна кваліфікація лікаря, спеціальність “неврологія” , друга категорія. 21.05.2020 їй було присвоєно першу категорію лікаря за спеціальністю “неврологія” . Також, 11.05.2023 ОСОБА_1 було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю “Фізична та реабілітаційна медицина” . Загалом, ОСОБА_1 з 2003 року почала свій шлях в медицині, коли була призначена на посаду медичної сестри Сумського пологового будинку. З 2007 року перебувала на посаді лікаря-інтерна КЗ “СОКЛ” (неврологія) , з 2009 до 2012 роки вона працювала невропатологом в Сумській ЦРЛ. З 2012 до 2021 роки вона працювала на посаді лікаря-невропатолога неврологічного відділення в Сумській обласній клінічній лікарні, а з 08.06.2021 перебувала на посаді завідувача неврологічного відділення КНП СОР “СОКЛ” . Крім того, на виконання наказу № 650 від 16.04.2025 МОЗ України “Про затвердження Порядку проведення атестації працівників сфери охорони здоров`я та внесення змін до деяких наказів Міністерства охорони здоров`я України” , ОСОБА_1 за результатами проходження безперервного професійного розвитку за 2022 рік отримала 50 балів, пролікувала 390 пацієнтів (мінімальна кількість балів безперервного професійного розвитку складає 50 балів) , за 2023 рік – 123 бали, проліковано 306 пацієнтів, за 2024 рік – 100 балів, проліковано 270 пацієнтів. 01.12.2022 позивачку ОСОБА_1 було призначено на посаду завідувача відділення реабілітації (лікар-невропатолог) КНП СОР “СОКЛ” , згідно наказу № 197-к від 01.12.2022, та було ознайомлено ОСОБА_1 з її посадовими інструкціями № 43-1 від 01.12.2022. Згідно наказу № 310-ОД від 30.05.2023 було змінено назву посади завідувача відділення реабілітації (лікар-невропатолог) , на якій працювала ОСОБА_1 , на завідувача відділення реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , та 01.06.2023 ОСОБА_1 було ознайомлено з її посадовими інструкціями № 43-1 від 01.06.2023. Відповідно до посадових обов`язків завідувача відділення реабілітації, на посаді якого перебувала ОСОБА_1 , посада завідувача відділенням реабілітації, лікаря фізичної та реабілітаційної медицини КНП СОР “СОКЛ” належить до посад керівників. Завідувача відділенням приймають на посаду і звільняють з неї наказом директора підприємства відповідно до чинного законодавства. Мета роботи завідувача відділенням організація якісної, відповідно до галузевих нормативів, лікувально-діагностичної, профілактичної та консультативної допомоги пацієнтам, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні, впровадження нових прогресивних методів організації надання медичної допомоги, профілактики, діагностики, лікування та реабілітації пацієнтів: забезпечення прав, конфіденційності та безпеки пацієнтів, безпечних умов праці медичних працівників, аналіз стану організації, якості та ефективності надання медичної допомоги та розробка, планування і впровадження заходів щодо їх поліпшення, проведення організаційно-методичної роботи за своїм фахом серед медичних працівників суміжних спеціальностей, формування у населення здорового способу життя; проведення аналізу захворюваності пролікованих пацієнтів, розробка, планування, впровадження заходів щодо зниження захворювання населення. Для виконання своїх функцій завідувач відділенням зобов`язаний: 1. Забезпечувати дотримання у відділенні чинного законодавства України про охорону здоров`я, Кодексу законів про працю України, вимог договорів між Підприємством та Національною службою здоров`я України, законодавчих і нормативно-правових актів, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію стаціонарної та амбулаторної медичної допомоги, типового положення про реабілітаційне відділення затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1268 “Питання організації реабілітації у сфері охорони здоров`я” , правил внутрішнього трудового розпорядку, лікувально-охоронного режиму, забезпечення прав та безпеки перебування у закладі охорони здоров`я пацієнтів. 2. Забезпечувати організацію та регулювання надання реабілітаційної допомоги на засадах Міжнародної класифікації функціонування, обмеження життєдіяльності та здоров`я (МКФ) , на рівні галузевих стандартів надання пацієнтам діагностичної, лікувальної, реабілітаційної, консультативної, профілактичної допомоги з безперервним підвищенням їхньої якості та ефективності догляду за пацієнтами. Здійснювати безпосереднє керівництво діяльністю лікарів та сестри медичної старшої відділення. 3. Організовувати та здійснювати постійний контроль за якістю обстеження, лікування і догляду та корекції схеми діагностики і лікування пацієнтів, планувати свою роботу та роботу. Відповідно до положення про відділення реабілітації КНП СОР “СОКЛ” від 17.10.2022 № 501-ОД, відділення реабілітації для надання стаціонарної допомоги КНП СОР “СОКЛ” є підрозділом закладу і призначене для забезпечення спеціалізованого лікувально-діагностичного процесу, проведення та впровадження в практику медичних наукових досліджень та забезпечення медико-соціальної реабілітації пацієнтів з неврологічними та ортопедичними захворюваннями, з руховими, мовними, психологічними та легкими психічними порушеннями. Відділення розгорнуте на 30 ліжок. Керівництво відділенням здійснює завідувач відділенням, який призначається та звільняється наказом директора закладу, веде статистичний облік діяльності відділення та звітує перед медичним директором, директором. Завідувачем відділенням призначається лікар, який має досвід роботи не менше 5 років та вищу або першу кваліфікаційну категорію. До складу відділення входять палати цілодобового перебування пацієнтів на 30 ліжок. Наказом КНП СОР “СОКЛ” № 399-ОД від 15.07.2025 “Про зміни в структурі КНП СОР “СОКЛ” , з 01.10.2025 було створено відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації на 30 ліжок шляхом об`єднання відділення фізичної та реабілітаційної медицини та відділення реабілітації; була створена посада завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , при цьому було скорочено посаду завідувача відділення реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , на якій працювала ОСОБА_1 . 22.07.2025 ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням від 16.07.2025 про скорочення її посади – завідувача відділення реабілітації з 30.09.2025, та було запропоновано розглянути можливість переведення на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації з 01.10.2025. При цьому жодних інших посад ОСОБА_1 за відповідною професією, спеціальністю та кваліфікацією не було запропоновано. З 30.09.2025 до 13.10.2025 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному. У подальшому, згідно наказу № 206-к від 14.10.2025 ОСОБА_1 було звільнено із посади завідувача реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) з 14.10.2025 у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що її під підпис було ознайомлено. Вона наголошує на тому, що у КНП СОР “СОКЛ” фактично скорочення посади ОСОБА_1 не відбулось, оскільки посада завідувача реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) та завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації є рівнозначними та аналогічними посадами як за обсягом обов`язків завідувача, так і за обсягами самого відділення (до складу обох відділень входять палати цілодобового перебування пацієнтів 30 ліжок) , тобто матеріально-технічна база залишилась без змін. Відповідно до інформації, розміщеної у відкритих джерелах на офіційному сайті КНП СОР “СОКЛ” , є сторінка відділення реабілітації (https://sokl.com.ua/viddilennya-reabilitaci%d1%97/) та відділення фізичної та реабілітаційної медицини (далі відділення ФРМ) (https://sokl.com.ua/viddilenva/fizioterapevtichne/) , у яких зазначені загальні відомості про вказані відділення. Під час вивчення вищевказаної інформації можна зробити наступний порівняльний аналіз двох відділень (які у подальшому були об`єднані в одне відділення) щодо особливостей їхньої діяльності, рівня кваліфікаційних вимог до персоналу, навантаження, складності функціонування та профілю надання медичної допомоги. У відділенні реабілітації (завідувачем якого була ОСОБА_1 ) , працює команда, що вимагає високого рівня професійної підготовки, володіння сучасними протоколами реабілітаційної медицини, знань у галузі неврології, ортопедії, психіатрії, мовленнєвої терапії, когнітивної психології та соціальної адаптації. Фахівці цього відділення формують індивідуальні реабілітаційні плани, визначають короткострокові та довгострокові цілі відновлення, проводять оцінку функціонального стану пацієнтів, що вимагає не лише клінічних знань, а й аналітичних та комунікативних навичок. Персонал працює з пацієнтами, які мають обмежену рухливість або втрату самообслуговування, тобто це наслідки інсультів, черепно-мозкових та спинальних травм, ампутацій, ортопедичних ушкоджень і тяжкі порушення рухової активності. Такі пацієнти потребують постійного нагляду, психологічної підтримки, складного процесу відновлення рухових, мовних і когнітивних функцій. Курс реабілітації триває від двох тижнів до кількох місяців, включаючи щоденну індивідуальну терапію, контроль динаміки та психологічну підтримку. Таким чином, реабілітаційне відділення має значно вищий рівень інтенсивності та складності праці персоналу, є більш тяжким і потребує вищого рівня клінічної компетентності персоналу. Відділення ФРМ характеризується переважно технічним спрямуванням і потребує фахівців, які володіють методами електротерапії, магнітотерапії, ультразвукових процедур, дарсонвалізації, лазерного лікування, гідротерапії, масажу та лікувальної фізкультури. У відділенні ФРМ робота більш поточна: проводиться великий потік процедур, але з коротким контактом із пацієнтом. Процедури стандартизовані, їх тривалість не займає багато часу, а курс лікування – 5-10 сеансів. Навантаження характеризується технічною повторюваністю, але не високою емоційною або когнітивною складністю. Тобто, ураховуючи вищевикладене, пацієнти мають ширший, але легший профіль захворювань – від патології нервової та дихальної системи до шкірних і офтальмологічних розладів. Більшість з них зберігають здатність до самообслуговування, що знижує складність догляду. Отже, відділення реабілітації є більш сучасним і складним за структурою, передбачає високі кваліфікаційні вимоги до персоналу, значне емоційне та фізичне навантаження, роботу з тяжкими за діагнозами пацієнтами та індивідуальне планування процесу відновлення. Відділення ФРМ має сильну матеріально-технічну базу, однак його діяльність більш стандартизована та технічно спрямована, із меншим рівнем клінічної і психоемоційної складності. З огляду на наведене, можна зробити обґрунтований висновок про те, що вимоги до персоналу, рівень професійної відповідальності та навантаження у відділенні реабілітації є вищими, ніж у відділенні ФРМ. Крім того, відповідно до опублікованої інформації на сайті (https://sokl.com.ua/vicldilennva-ambulatorno%D1%97-ta-stacionarno%D1%97-reabilitaci%D1%97/) , завідувачем відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” було призначено ОСОБА_3 , який має повну вищу освіту за спеціальністю лікувальна справа, лікар-спеціаліст з неврології, лікар з фізичної та реабілітаційної медицини. Тобто, ОСОБА_3 має нижчу кваліфікацію у порівнянні із ОСОБА_1 , та не відповідає, навіть, частині вимог положення про відділення реабілітації КНП СОР “СОКЛ” , де зазначено про те, що завідувачем відділення призначається лікар, який має досвід роботи не менше 5 років та вищу або першу кваліфікаційну категорію. При звільненні ОСОБА_1 не було запропоновано посад, що відповідають їй кваліфікації та знанням, в тому числі не була запропонована посада завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , яке було фактично створено на базі відділення, яке до цього вона очолювала. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України) . Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2022 у справі № 525/983/21, від 10.01.2024 у справі № 333/4779/20) . Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення, що зафіксовано у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2023 у справі № 199/4766/21, від 18.10.2023 у справі № 210/6543/21, від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2022 у справі № 525/983/21, від 24.06.2020 у справі № 742/1209/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2020 у справі № 466/7604/17. У даному випадку відповідач умисно не запропонував ОСОБА_1 всі вакансії, які були на підприємстві до моменту звільнення, в тому числі посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, яка є рівнозначною та аналогічною, з тією яку попередньо займала позивачка, в тому числі є керівними відповідно до положень, що підтверджується повідомленням ОСОБА_1 від 16.07.2025 про скорочення її посади. Крім того, відповідачем не були виконані вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переваги на залишення на роботі особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Так, ОСОБА_1 має медичний стаж більше 20 років, є лікарем-спеціалістом першої категорії за спеціальністю “Неврологія” та “Фізична та реабілітаційна медицина” , здійснює проходження безперервного професійного розвитку (за 2022 рік отримала 50 балів, пролікувала 390 пацієнтів (мінімальна кількість балів безперервного професійного розвитку складає 50 балів) , за 2023 рік – 123 бали, проліковано 306 пацієнтів, за 2024 рік – 100 балів, проліковано 270 пацієнтів) . Крім того, за увесь час роботи в КНП СОР “СОКЛ” ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, порушень трудової дисципліни не мала, у 2023 році була нагороджена грамотою управління охорони здоров`я Сумської обласної військової адміністрації, що підтверджується відповіддю КНП СОР “СОКЛ” № 0108/3121 від 04.11.2025. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі № 826/510/16 вказано про те, що “зі змісту ст. 42 КЗпП України випливає, що в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів) , про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці) , про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Ураховуючи вищевикладене, можна дійти висновку про те, що керівництвом КНП CQP “СОКЛ” умисно створені умови для незаконного звільнення ОСОБА_4 з керівної посади – завідувача відділення реабілітації, а також призначення на новостворену аналогічну до тієї яку очолювала ОСОБА_1 , посаду іншої особи, яка відповідно до законодавства має нижчу продуктивність праці і кваліфікацію. Звільнення ОСОБА_1 по скороченню штату було проведено з порушенням норм трудового законодавства, відповідачем не було виконано обов`язків щодо працевлаштування позивачки, не вирішувалось переважне право залишення на посаді, чим було порушено право на працю, зокрема, вимоги ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України. Вказані дії свідчать про цілеспрямованість дій керівництва КНП СОР “СОКЛ” на незаконне звільнення ОСОБА_1 з керівної посади на підприємстві – завідувача відділення. На даний час існує неможливість поновлення позивачки на посаді, з якої її було незаконно звільнено, і яка на даний час не існує, належним способом захисту відновленого права позивачки повинно бути поновлення ОСОБА_1 на посаді, аналогічній із посадою, з якої її було звільнено, і яка існує на даний момент – завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” . За вказаних обставин, враховуючи необхідність обрання ефективного захисту прав позивачки, є необхідне поновлення позивачки на посаді рівнозначній категорії і кваліфікації, а саме: завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” . Стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У значенні ст. 235 КЗпП України вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором, тобто період з дня наступного за днем звільнення (незаконного переведення на іншу роботу) по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі. Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначено розділом II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Згідно довідки про доходи № 162 від 31.10.2025 заробітна плата ОСОБА_1 становить за серпень 2025 року – 30945,03 грн. , за вересень 2025 року – 28840,41 грн. . Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 в розрахунку за один місяць становить – 29892,72 грн. . Крім того, відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: - присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; - поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що у позивачки перебувають оригінали письмових доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, у наданні яких відповідачем було відмовлено, а саме: - положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - штатний розпис відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - посадову інструкцію завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - наказ про призначення або про покладення виконання обов`язків завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - відомості про кваліфікаційну категорію лікаря-спеціаліста, що призначений або на якого покладено виконання обов`язків завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - перелік усіх вакантних посад в КНП СОР “СОКЛ” , що існували на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення та на день розірвання трудового договору з нею. Відповідно до ст. ст. 83, 84 ЦПК України, разом з позовною заявою позивачкою подається клопотання про витребування зазначених доказів. У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона підтверджую, що позивачкою не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Від сплати судового збору, в частині розгляду справи про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, позивачка звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” . Позивачкою було сплачено судовий збір за подачу до суду позовної заяви немайнового характеру (скасування наказу) , відповідно до положень ст. 4 Закону України “Про судовий збір” у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що становить 1211,20 грн. ) . Згідно п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що очікує понести такі витрати: на професійну правничу допомогу – 10000 грн. . Докази, які подаються позивачкою разом з позовною заявою: - копія паспорта ОСОБА_1 ; - копія картки платника податків ОСОБА_1 ; - копія трудової книжки ОСОБА_1 АА209729; - копія витягу з наказу КНП СОР “СОКЛ” № 206-к від 14.10.2025; - копія адвокатського запиту до КНП СОР “СОКЛ” № 0010-25 від 30.10.2025; - копія листа КНП СОР “СОКЛ” № 0108/3121 від 04.11.2025; - копія положення про відділення реабілітації КНП СОР “СОКЛ” № 501-Д від 17.10.2022; - копія витягу з наказу КНП СОР “СОКЛ” № 197-к від 01.12.2022; - копія наказу КНП СОР “СОКЛ” № 310-ОД від 30.05.2023; - копія посадової інструкції завідувача відділення реабілітації, лікаря-невропатолога КНП СОР “СОКЛ” від 01.12.2022; - копія посадової інструкції завідувача відділення реабілітації, лікаря фізичної та реабілітаційної медицини КНП СОР “СОКЛ” від 01.06.2023; - копія наказу КНП СОР “СОКЛ” № 399-ОД від 15.07.2025; - копія сертифікатів лікаря-спеціаліста “неврологія” ОСОБА_1 № 7774 від 29.01.2009 та № 2501 від 18.12.2018; - копія посвідчення лікаря другої категорії ОСОБА_1 № 5628 від 04.10.2019 та лікаря першої категорії ОСОБА_1 від 21.05.2020, копія диплому ОСОБА_1 від 19.06.2007 НОМЕР_1 ; - копія сертифіката лікаря-спеціаліста “Фізична та реабілітаційна медицина” ОСОБА_1 від 11.05.2023 № 11437; - копія повідомлення ОСОБА_1 від 16.07.2025 про скорочення її посади; - копії особистих портфоліо з результатами проходження безперервного професійного розвитку за 2022-2024 роки; - копія заяви про утримання членських внесків до профспілкової організації; - довідка про доходи ОСОБА_1 за серпень, вересень 2025 року; - роздруківка з мережі Інтернет за посиланням на сайті КНП СОР “СОКЛ” (https://sokl.com.ua/viddilennya-reabilitaci%d1%97/) (інформація про відділення реабілітації) ; - роздруківка з мережі Інтернет за посиланням на сайті КНП СОР “СОКЛ” - https://sokl.com.ua/viddilennya-ambulatorno%D1%97-ta-stacionarno%D1%97- reabilitaci%D1/ (інформація про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації) . Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 40, 42, 49-2, 232, 235 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 175, 263, 265, 268 ЦПК України, вона просила: 1. Визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” № 206-к від 14.10.2025 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділення реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” . 2. Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на роботі в комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381) на посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” з дати звільнення – 14.10.2025. 3. Стягнути з комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) , середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення 14.10.2025 по дату поновлення на посаді, з розрахунку 29892,72 грн. за один місяць. 4. Судові витрати (судовий збір – 1211,20 грн. , витрати на правничу допомогу – орієнтовний розрахунок – 10000 грн. ) стягнути з відповідача комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381) . 5. Розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (вхідний № 44398/25 від 11.11.2025) (а. с. 1-6) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2025 у справі № 592/18262/25, провадження № 2/592/3988/25 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (адреса: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 48) про поновлення на роботі. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче засідання на 01.12.2025 на 13:30 за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, зала судових засідань № 12, про що повідомити учасників справи. Було ухвалено витребувати у комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381, м. Суми, вул. Троїцька, буд. 48) наступні докази, а саме: - положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП COP “СОКЛ” ; - штатний розпис відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП COP “СОКЛ” ; - посадову інструкцію завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - наказ про призначення або про покладення виконання обов`язків завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - відомості про кваліфікаційну категорію лікаря-спеціаліста, що призначений або на якого покладено виконання обов`язків завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - перелік усіх вакантних посад в КНП СОР “СОКЛ” , що існували на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення 22.07.2025, станом на 01.10.2025 та на день розірвання трудового договору з нею 14.10.2025 року. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачу. Протягом 15 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову, а позивачу та третій особі копію відзиву та доданих до нього документів, яка має бути надіслана одночасно з надсиланням відзиву до суду. Протягом 5 днів, з дня вручення відзиву на позовну заяву, позивач має право надіслати суду відповідь на відзив, а іншим учасникам справи його копію, яка має бути надіслана одночасно з надсиланням відповіді на відзив до суду. Протягом 5 днів, з дня вручення відповіді на відзив, відповідач має право надіслати суду заперечення, а іншим учасникам справи його копію, яка має бути надіслана одночасно з надсиланням заперечення до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. п. 3, 4, ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала суду оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала набрала законної сили 17.11.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131865253) (а. с. 65) .
28.11.2025 директор комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” Горох В. В. надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2025 у справі № 592/18262/25 було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гармаш Ярославна Вікторівна до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі. Ухвала надійшла відповідачу через підсистему “Електронний суд” 19.11.2025 о 20:41, а враховуючи те, що Правилами внутрішнього трудового розпорядку лікарні встановлено робочий час для працівників адміністративно-управлінського персоналу з 08:00 до 16:42, фактично вона була отримана 20.11.2025. Ознайомившись із позовними вимогами, він вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 1. Відповідно до п. 4.8 Статуту КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” , в редакції яка діяла на той час, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність, визначає та затверджує штатний розпис у встановленому порядку за погодженням з уповноваженим органом. Таким чином, у червні 2025 року директором підприємства було прийнято рішення про необхідність проведення оптимізації реабілітаційної служби КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” , а саме: створення відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації на 30 ліжок шляхом об`єднання відділення фізичної та реабілітаційної медицини та відділення реабілітації. Даний крок дасть зможу більш ефективніше використовувати наявний фінансовий та кадровий ресурс підприємства, дозволить здійснити уніфікацію маршруту пацієнта від гострого стану до амбулаторного етапу, покращити контроль якості послуг, стандартизувати підхід до оцінки функціональних порушень, введення реабілітаційних планів та документування. З врахуванням вимоги Національної служби здоров`я України до пакетів послуг “Реабілітаційна допомога дорослим та дітям у стаціонарних умовах” , “Реабілітаційна допомога дорослим та дітям в амбулаторних умовах” штатний розпис новоствореного відділення мав налічувати 54,0 посади. У зв`язку з тим, що штатна чисельність відділення фізичної та реабілітаційної медицини і відділення реабілітації складала значно більше посад, на підприємстві було заплановано проведення скорочення працівників, а саме: - 1,0 посади завідувача відділення фізичної та реабілітаційної медицини (лікар-фізіотерапевт) ; - 0,75 посади лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 0,25 посади лікаря-нейрохірурга відділення реабілітації; - 0,25 посади лікаря-ортопеда-травматолога відділення реабілітації; - 0,25 посади лікаря-невропатолога відділення реабілітації; - 3,0 посади фізичного терапевта відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 2,25 посади ерготерапевта відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 1,0 посади сестри медичної старшої відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 3,0 посади сестри медичної відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 1,0 посади сестри медичної з водолікування відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 1,0 посади сестри медичної з грязелікування відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 1,0 посади сестри медичної з озокерито-парафінолікування відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 3,0 посади асистента фізичного терапевта відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 1,0 посади молодшої медичної сестри з озокерито-парафінолікування відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 4,0 посади молодшої медичної сестри відділення фізичної та реабілітаційної медицини; - 1,0 посади завідувача відділення реабілітації (лікар фізичної та реабілітаційної медицини) ; - 1,0 посади сестри медичної старшої відділення реабілітації. На виконання вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” підприємство листом від 24.06.2025 № 01-08/1952 повідомило профспілковий комітет КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” про майбутнє скорочення працівників та запропонувало провести консультації з метою запобігання звільненню, пом`якшення несприятливих наслідків звільнення шляхом розгляду можливості працевлаштування працівників, посади яких скорочуються, на інші вакантні посади в лікарні, які відповідають їх кваліфікації. 15.07.2025 директором КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” було видано наказ № 399-ОД “Про зміни в структурі КНП СОР “СОКЛ” ” , згідно з яким з 01.10.2025 в структурі лікарні було створено відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації на 30 ліжок шляхом об`єднання відділення фізичної та реабілітаційної медицини та відділення реабілітації та заплановано проведення 30.09.2025 скорочення працівників. Так, на виконання вищевказаного наказу начальником відділу кадрів було вручено персональні повідомлення кожному працівнику, посада якого підлягала скороченню, в тому числі і позивачці. Тобто, відповідачем в повному обсязі було дотримано вимогу ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України щодо вручення працівнику персонального повідомлення про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до його проведення (дата запланованого вивільнення 30.09.2025, дата вручення повідомлення ОСОБА_1 22.07.2025, що підтверджується її особистим підписом на повідомленні) . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В свою чергу, у ч. 3 ст. 49-3 КЗпП України зазначено про те, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. Тому, на виконання цих вимог законодавства, при врученні повідомлення про майбутнє вивільнення, позивачці пропонувалася наявна на підприємстві вакантна посада лікаря фізичної та реабілітаційної медицини, яка в повній відповідала наявній у неї кваліфікації. Але ОСОБА_1 від переводу на дану посаду відмовилася. Тобто, відповідачем було виконано обов`язок щодо вжиття заходів для працевлаштування працівника на іншу вакантну посаду на підприємстві. На виконання вимог ст. 43-1 КЗпП України відповідач 08.08.2025 звернувся з листом до профспілкової організації лікарні, в якому просив надати згоду на звільнення працівників, які відмовилися від працевлаштування на інші вакантні посади в лікарні, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згоду на звільнення було отримано 29.09.2025. Враховуючи той факт, що станом на 30.09.2025 позивачка перебувала на листку непрацездатності та не надала своєї згоди на працевлаштування на іншу посаду, її було звільнено наступним робочим днем після закінчення листка непрацездатності, а саме: 14.10.2025 (копія наказу про звільнення додана позивачкою до її позовної заяви) . При звільнення їй було виплачено вихідну допомогу у розмірі місячної заробітної плати, яку вона отримала у повному обсязі. 2. Згідно п. 7.6.10. Статуту КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” директор наділений повноваженнями приймати рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників підприємства, а також інші передбачені законодавством про працю рішення у сфері трудових відносин, укладати трудові договори з працівниками підприємства, забезпечувати раціональний добір кадрів. Таким чином, при прийнятті рішення щодо призначення працівника на посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, було проведено аналіз роботи всіх працівників лікарні, які займають посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини, враховуючи їх кваліфікацію, досвід роботи на даній посаді, наявність організаторських здібностей, знання специфіки надання як амбулаторної, так і стаціонарної реабілітації, навички роботи з Єдиною електронною системою охорони здоров`я. За результатами такого аналізу найкращою кандидатурою на посаду завідуючого було визнано лікаря фізичної та реабілітаційної медицини ОСОБА_3 . ОСОБА_3 у 2016 році закінчив Сумський державний університет за спеціальністю “Лікувальна справа” , кваліфікація “Лікар” , має диплом магістра за спеціальністю “Інформатика” , диплом магістра за спеціальністю “Публічне управління та адміністрування у сфері охорони здоров`я” . Крім того, у період часу з 2019 до 2021 він працював асистентом кафедри фізичної терапії, ерготерапії та спортивної медицини Сумського державного університету. ОСОБА_3 активно застосовує знання з інформатики для впровадження актуальних вимог Національної служби здоров`я України, надає практичну допомогу з цього питання іншим працівникам підприємства. Правильність внесення медичних записів до Єдиної електронної системи охорони здоров`я визначає ефективність його функціонування, оскільки Національна служба здоров`я України оплачує лише ті послуги, які внесені до електронної системи з дотриманням всіх наявних вимог. Тобто фінансова стійкість як самого відділення, так і підприємства в цілому, напряму залежить від правильного кодування наданих послуг, яке постійно перевіряється шляхом проведення моніторингу Національною службою здоров`я України. 3. Також він просив звернути увагу на те, що КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” є неприбутковою організацією. Фінансові ресурси підприємства обмежені та спрямовуються, в переважній своїй більшості, на закупівлю обладнання, медикаментів для надання медичної допомоги постраждалим внаслідок збройної агресії росїї проти України та виплату заробітної плати працівникам. Враховуючи вказане, вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу він вважаємо необґрунтованою та безпідставною. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 43-1, 44, 49-3, 49-4 КЗпП України; ст. 22 Закону України “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” ; ст. ст. 2, 6, 7, 12, 43, 49, 178 ЦПК України, він просив: 1. Прийняти до розгляду відзив на позовну заяву. 2. Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 3. Витрати з відповідача не стягувати (вхідний № 46764/25 від 28.11.2025) (а. с. 71-74) .
03.12.2025 представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Гармаш Ярославна Вікторівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що 11.11.2025 позивачкою ОСОБА_1 до Ковпаківського районного суду м. Суми було подано позовну заяву про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” . Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми Бичкова І. Г. від 17.11.2025 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі. Було призначено по справі підготовче засідання на 01.12.2025 на 13:30 та було витребувано у комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381, м. Суми, вул. Троїцька, буд. 48) докази. 28.11.2025 від відповідача було отримано відзив на позовну заяву та копії витребуваних судом документів. Ознайомившись з відзивом, вона вважає доводи відповідача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України. Крім того, вона вважає, що в отриманому відзиві містяться відомості, що підтверджують зловживання посадових осіб КНП СОР “СОКЛ” під час незаконного звільнення ОСОБА_1 . 1. Згідно інформації, викладеної у відзиві, штатний розпис новоствореного відділення мав налічувати 54,0 посади, в тому числі посада завідувача відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) . Однак, 22.07.2025 ОСОБА_1 було запропоновано розглянути можливість переведення лише на 1 посаду – лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації з 01.10.2025. При цьому, жодних інших посад ОСОБА_1 за відповідною професією, спеціальністю та кваліфікацією не було запропоновано, ані у новоствореному відділенні, ані в інших відділеннях КНП СОР “СОКЛ” , зокрема, за іншою наявною у неї спеціальністю неврологія. Крім того, відповідач у листі до Ковпаківського районного суду м. Суми № 01-08/3311 від 26.11.2025 зазначив про те, що КНП СОР “СОКЛ” станом на 01.10.2025 та на день розірвання трудового договору з ОСОБА_1 - 14.10.2025 у закладі була 1 підходяща вакантна посада лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, цим самим свідомо вводить суд в оману щодо наявності інших вакантних посад в КНП СОР “СОКЛ” та підтверджує, той факт що ним свідомо не було запропоновано ОСОБА_1 інших посад за її за професією, спеціальністю та кваліфікацією. Хоча ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми Бичкова І. Г. від 17.11.2025 було витребувано перелік усіх вакантних посад в КНП СОР “СОКЛ” , що існували на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення 22.07.2025, станом на 01.10.2025 та на день розірвання трудового договору з нею 14.10.2025, однак відповідачем було надано лише відомість щодо однієї посади – лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, яку він особисто вважав “підходящою” . Крім того, як видно з наказу № 194-к від 30.09.2025, було покладено виконання обов`язків завідувача відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) на ОСОБА_3 . Згідно наказу № 208-к від 15.10.2025, ОСОБА_3 було призначено завідувачем відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) з 15.10.2025. Тобто з 22.07.2025 (дата повідомлення про скорочення) до 15.10.2025, посада завідувача відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) була вакантною, і її свідомо не було запропоновано ОСОБА_1 . Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2022 у справі № 525/983/21, від 10.01.2024 у справі № 333/4779/20) . Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення, що зафіксовано у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2023 у справі № 199/4766/21, від 18.10.2023 у справі № 210/6543/21, від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2022 у справі № 525/983/21, від 24.06.2020 у справі № 742/1209/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2020 у справі № 466/7604/17. У даному випадку відповідач, умисно не запропонував ОСОБА_1 всі вакансії, які були на підприємстві до моменту звільнення, в тому числі посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, яка є рівнозначною та аналогічною, з тією яку попередньо займала позивачка, в тому числі є керівними відповідно до положень та посадових інструкції. 1. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що керівництвом КНП СОР “СОКЛ” було свідомо вчинено незаконні дії щодо її звільнення, з метою призначення на аналогічну керівну посаду іншої особи, зокрема, ОСОБА_3 . Як зазначено у відзиві на позовну заяву при прийнятті рішення щодо призначення працівника на посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації найкращою кандидатурою на посаду було визнано лікаря фізичної та реабілітаційної медицини ОСОБА_3 . З тексту відзиву - “ ОСОБА_3 у 2016 році закінчив Сумський державний університет за спеціальністю “Лікувальна справа” , кваліфікація “Лікар” , має диплом магістра за спеціальністю “Інформатика” , диплом магістра за спеціальністю “Публічне управління та адміністрування у сфері охорони здоров`я” . У період з 2019 до 2021 працював асистентом кафедри фізичної терапії, ерготерапії та спортивної медицини Сумського державного університету. ОСОБА_3 активно застосовує знання з інформатики для впровадження актуальних вимог Національної служби здоров`я України, надає практичну допомогу з цього питання іншим працівникам підприємства. ” . У даному формулюванні жодного слова не зазначено про більш високу кваліфікацію і продуктивність праці ОСОБА_3 . Порівнюючи кваліфікаційні якості і продуктивність праці кандидатів, можна сказати наступне: ОСОБА_1 закінчила Сумський державний університет та отримала повну вищу освіту за спеціальністю “Лікувальна справа” та здобула кваліфікацію лікаря у 2007 році, ОСОБА_3 закінчив Сумський державний університет за спеціальністю “Лікувальна справа” , кваліфікація “Лікар” у 2016 році. 29.01.2009 ОСОБА_1 отримала сертифікат № 7774 лікаря-спеціаліста за спеціальністю неврологія, 18.12.2018 згідно сертифікату № 2501 ОСОБА_1 підтверджено звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю неврологія; 04.10.2019, відповідно до посвідчення № 5628, ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація лікаря, спеціальність “неврологія”, друга категорія; 21.05.2020 їй було присвоєно першу категорію лікаря за спеціальністю “неврологія”; 11.05.2023 ОСОБА_1 було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю “Фізична та реабілітаційна медицина” . Також, ОСОБА_1 20.12.2020 отримала диплом НОМЕР_3 , закінчила Сумський національний аграрний університет, здобула кваліфікацію магістр, спеціальність “Менеджмент” , освітня програма “Адміністративний менеджмент” . Крім того, з 08.06.2021 вона перебувала на керівних посадах – на посаді завідувача неврологічного відділення КУ “Сумська міська клінічна лікарня № 4” та на посаді завідувача відділення реабілітації КНП СОР “СОКЛ” . Також, за ввесь час роботи в КНП СОР “СОКЛ” ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, порушень трудової дисципліни не мала, у 2023 році нагороджена грамотою управління охорони здоров`я Сумської обласної військової адміністрації, що підтверджується відповіддю КНП СОР “СОКЛ” № 0108/3121 від 04.11.2025. Як зазначено у відзиві на позовну заяву єдиним показником щодо кваліфікації і продуктивності праці ОСОБА_3 є застосування ним знання з інформатики для впровадження актуальних вимог Національної служби здоров`я України, тобто жодної інформації про продуктивність його праці як лікаря відповідної категорії та кваліфікації немає! Вона зазначила про те, що відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, згідно положенню забезпечує надання домедичної допомоги та організацію надання екстреної (невідкладної) медичної допомоги в разі виникнення невідкладного стану особи, яка потребує реабілітації, під час надання реабілітаційної допомоги або під час перебування на території відділення; надає мультидисциплінарну реабілітаційну допомогу, тобто є перш за все лікувальним закладом, а тому потребує саме фахових лікарів, в тому числі на керівних посадах. Крім того, про цілеспрямовані дії відповідача щодо незаконного звільнення позивачки ОСОБА_1 , з метою призначення на аналогічну керівну посаду іншої особи, зокрема, ОСОБА_3 , свідчить той факт, що Положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КПН СОР “СОКЛ” та посадові інструкції завідувача відділення були затверджені лише 30.09.2025, тобто станом на 16.07.2025 (дата документу – повідомлення ОСОБА_1 про скорочення її посади та пропозиція переведення на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) ще не існувало вимог до кандидатів на посаду завідувача, критеріїв до їх відбору та інших характеристик адміністративно-розпорядчих повноважень завідувача відділу. Однак керівництвом КПН СОР “СОКЛ” уже 16.07.2025, в порушення вимог КЗпП України, фактично було прийняте рішення про усунення ОСОБА_1 від посади керівника відділення та призначення ОСОБА_3 на аналогічну керівну посаду, з подальшим незаконним звільненням ОСОБА_1 . Також, у відповідь на адвокатський запит від 30.10.2025 № 0010-25, відповідачем умисно не було надано ряд копій документів, у тому числі: - посадову інструкцію завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” ; - положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” , що свідчить про те, що на момент звільнення ОСОБА_1 та подання позову до суду зазначених документів ще не існувало і були підготовлені відповідачем лише після ухвали судді про витребування доказів по справі. Крім того, надане на ухвалу суду Положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КПН СОР “СОКЛ” , яке затверджено наказом КНП СОР “СОКЛ” № 508-ОД від 30.09.2025, уже має підпис ОСОБА_3 як “завідувача відділення” , хоча фактично він був призначений на вказану посаду лише 15.10.2025. Вказані дії свідчать про цілеспрямованість дій керівництва КНП СОР “СОКЛ” на незаконне звільнення ОСОБА_1 з керівної посади на підприємстві – завідувача відділення. На даний час існує неможливість поновлення позивачки на посаді, з якої її було незаконно звільнено, і яка на даний час не існує, належним способом захисту відновленого права позивачки повинно бути поновлення ОСОБА_1 на посаді аналогічній із посадою, з якої її звільнено, і яка існує на даний момент – завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” . За вказаних обставин, враховуючи необхідність обрання ефективного захисту прав позивачки, є необхідне поновлення позивачки на посаді рівнозначній категорії і кваліфікації, а саме: завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації КНП СОР “СОКЛ” . 1. Вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат, які включають суму сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відповідають вимогам ст. ст. 133, 137 ЦПК України, та відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідний розрахунок та копії підтверджуючих документів будуть подані до закінчення судових дебатів. Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 40, 42, 49-2, 232, 235 КЗпП України; ст. ст. 4, 5, 175, 263, 265, 268 ЦПК України, вона просила: 1. Визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” № 206-к від 14.10.2025 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділення реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” . 2. Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на роботі в комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381) на посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” з дати звільнення – 14.10.2025. 3. Стягнути з комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення 14.10.2025 по дату поновлення на посаді, з розрахунку 29892,72 грн. за один місяць. 4. Судові витрати (судовий збір – 1211,20 грн. , витрати на правничу допомогу – орієнтовний розрахунок – 10000 грн. ) стягнути з відповідача комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” (ЄДРПОУ 02000381) (вхідний № 47519/25 від 03.12.2025) (а. с. 114-116) .
09.12.2025 директор комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” Горох В. В. надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на відповідь на відзив, із змісту якого вбачається, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/18262/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гармаш Ярославна Вікторівна до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі. Ознайомившись із відповіддю на відзив, поданою представницею позивачки, він вважає наведені в ній твердження необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. У зв`язку з цим він подає наступні заперечення. 1. Після проведення медичної реформи та переходу до співпраці з Національною службою здоров`я України заклади охорони здоров`я, в тому числі і КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” , стикнулися з низкою проблем. Однією з них є фінансова нестабільність, пов`язана з відсутністю гарантованого бюджетного фінансування, яке діяло до реформи. Тобто підприємство вже не фінансується з обласного бюджету, а самостійно заробляє кошти для забезпечення свого функціонування шляхом надання послуг з медичного обслуговування населення відповідно до договору укладеного з НСЗУ. Крім того, у більшості випадків оплата за пролікований випадок часто не покриває реальних витрат лікарні. В таких умовах саме на керівника підприємства покладається обов`язок щодо забезпечення ефективного функціонування підприємства та його фінансової спроможності з метою забезпечення беззбитковості надання медичних послуг. Таким чином, після проведеного аналізу роботи всієї реабілітаційної служби, у черні 2025 року було прийнято рішення щодо необхідності оптимізації її роботи шляхом об`єднання відділення фізичної та реабілітаційної медицини і відділення реабілітації та створення нового структурного підрозділу (наказ КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” від 15.07.2025 № 399-ОД “Про зміни в структурі КПП СОР “СОКЛ” ) . Поштовхом до такого рішення стало те, що лікарня витрачала на їх утримання значно більше коштів ніж отримувала від НСЗУ відшкодувань за надані ними послуги. Як уже зазначалось у відзиві у зв`язку з тим, що штатна чисельність відділення фізичної та реабілітаційної медицини і відділення реабілітації складала значно більше посад ніж має налічувати відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, на підприємстві було заплановано проведення скорочення працівників, в тому числі і посади завідувачів відділення фізичної та реабілітаційної медицини та відділення реабілітації. Тому ОСОБА_1 (завідувач реабілітації) , так як і ОСОБА_5 (завідувач відділення фізичної та реабілітаційної медицини) було вручено повідомлення про скорочення та було запропоновано посаду лікаря-фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації. Посада завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації не пропонувалася жодній з цих працівниць оскільки адміністрацією лікарні було прийнято рішення про визначення кандидатури на її заміщення шляхом проведення аналізу показників роботи всіх лікарів фізичної та реабілітаційної медицини. Він звертає увагу суду на те, що як на момент вручення повідомлення, так і на момент звільнення посада лікаря фізичної та реабілітаційної медицини була єдиною вакантною посадою, яка б відповідала наявній у позивачки кваліфікації. Твердження позивачки про те, що на момент її звільнення посада завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації була вакантною не відповідають дійсності, оскільки на той час на цю посаду вже було призначено ОСОБА_3 . На виконання ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2025 відповідачем було надано інформацію про наявні на підприємстві вакантні посади, які відповідають освіті та спеціальності позивачки. У лікарні існує дефіцит кадрів, є вакантні посади такі як: лікар-нейрохірург, лікар-комбустіолог, лікар-отоларинголог, лікар-хірург, лікар-хірург судинний, лікар з функціональної діагностики, лікар-лаборант, фельдшер-лаборант, рентгенлаборант, лаборант, сестра медична операційна, сестра медична-анестезист, сестра медична стаціонару, молодша медична сестра операційна, але жодна з них не відповідає наявній у ОСОБА_1 спеціальності та кваліфікації, тому їх зазначення у вищевказаній інформації є нелогічним. 2. Відповідно до п. 7.7.5. Статуту КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” директор несе персональну відповідальність за формування та виконання фінансового плану і плану розвитку підприємства, результати його господарської діяльності, виконання показників ефективності діяльності підприємства, якість наданих послуг. Ефективність роботи всього підприємства залежить від ефективності роботи кожного його структурного підрозділу, тому при визначенні кандидатури на посаду завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації враховувались кваліфікація, продуктивність праці, знання, вміння та досвід роботи у сфері надання реабілітаційної допомоги, навички роботи в Єдиній системі охорони здоров`я України та найголовніше здатність працівника організувати роботу таким чином щоб воно не лише могло саме себе утримувати, а й приносило дохід підприємству. Враховуючи вищевикладене, перевагу було віддано лікарю фізичної та реабілітаційної медицини ОСОБА_3 , який за час своєї роботи в КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” показав себе відповідальним, цілеспрямованим, працелюбним працівником. ОСОБА_3 працює в лікарні з 21.05.2018, а саме: з 21.05.2018 до 30.11.2022 на посаді лікаря-невропатолога неврологічного відділення, з 01.12.2022 до 30.04.2025 на посаді лікаря-невропатолога відділення реабілітації, з 01.03.2025 до 30.09.2025 на посаді лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення реабілітації. Крім того, ще з початку створення відділення фізичної та реабілітаційної медицини (квітень 2020 року) ОСОБА_3 постійно залучався до консультування пацієнтів, котрі перебували в ньому на лікуванні, оскільки одним з перших в лікарні пройшов курси тематичного удосконалення “Фізична та реабілітаційна медицина” (копія посвідчення додається) . Враховуючи всю його трудову діяльність на підприємстві він, на відміну від позивачки, володіє специфікою роботи як відділення фізичної та реабілітаційної медицини, так і відділення реабілітації. До того ж ОСОБА_3 постійно підвищує свій кваліфікаційний рівень шляхом відвідування різноманітний курсів, конференцій, семінарів, тренінгів тощо, що підтверджується його особистими освітніми портфоліо (копії додаються) . За весь період роботи в КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Тобто доводи представниці позивачки про те, що відповідачем при виборі завідувача не було враховано кваліфікацію та продуктивність праці працівників та що єдиним показником підтвердження кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_3 є застосування знань з інформатики, є необґрунтованими. 3. Тези про те, що затвердження 30.09.2025 Положення про відділення та посадових і робочих інструкції працівників відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації говорить про якісь сплановані дії відповідача, направлені на незаконне звільнення ОСОБА_1 , є нікчемними. Відповідно до п. 3 абз. 1 ст. 29 КЗпП України по початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про права та обов`язки, умови праці. В свою чергу права, обов`язки, умови праці працівників визначаються їх посадовими чи робочими інструкціями, положенням про відповідний структурний підрозділ, правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Згідно з наказом КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” від 30.09.2025 № 508-ОД “Про затвердження положення та посадових інструкцій” 30.09.2025 було затверджено положення, посадові та робочі інструкції відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації (копія наказу додається) . Працівники новоствореного відділення ознайомились з ними і власноруч підписалися в перший день початку його функціонування, 01.10.2025. Підсумовуючи вищенаведене, вимоги законодавства стосуються ознайомлення працівників з їх посадовими обов`язками до початку їх виконання, тобто посадові та робочі інструкції мають бути затвердженні до моменту початку виконання працівниками дорученої їм роботи, при цьому в законодавстві відсутні чіткі строки їх затвердження. 4. Відповідачем у відповідь на адвокатський запит від 30.10.2025 № 0010-25 не було надано копію посадової інструкції завідувача відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації та копію положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації у зв`язку з тим, що дані документи жодним чином не стосувались періоду роботи позивачки в КНП СОР “Сумська обласна клінічна лікарня” . Тому міркування представниці позивачки про те, що їх не існувало є лише її нічим не аргументованими припущеннями. 5. Положення про відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації було погоджено юрисконсультом лікарні та було затверджено наказом 30.09.2025 № 508-ОД “Про затвердження положення та посадових інструкцій” . Враховуючи те, що за встановленими правилами діловодства лікарні положення обов`язково має містити підпис завідувача відділення, тому в нього одразу було вдруковано прізвище та ім`я ОСОБА_3 , оскільки на момент його затвердження кандидатура завідувача вже була відома. Фактично ОСОБА_3 підписав Положення 01.10.2025, тобто в день коли приступив до виконання своїх обов`язків. Таким чином, аргументи, викладені у відповіді на відзив, є безпідставними та не спростовують доводів, викладених у відзиві. Він просив: 1. Врахувати викладені заперечення. 2. Відхилити доводи, наведені представницею позивачки у відповіді на відзив. 3. Продовжити розгляд справи з урахуванням позиції, викладеної у відзиві та цих запереченнях (вхідний № 48212/25 від 09.12.2025) (а. с. 125-128) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.01.2026 у справі № 592/18262/25, провадження № 2/592/418/26 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі до судового розгляду по суті на 11.02.2026 на 14:30. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 08.01.2026 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/133167771) (а. с. 141) .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Гармаш Ярославна Вікторівна надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву. Вони просили ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні представниця відповідача за довіреністю юрисконсульт комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” Щербаченко Ольга Іванівна надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Вона просила ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вислухавши позивачку, представників сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.
Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_1 було призначено на посаду завідувача відділення реабілітації (лікар-невропатолог) комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” згідно наказу № 197-к від 01.12.2022 та було ознайомлено з її посадовими інструкціями № 43-1 від 01.12.2022, від 01.06.2023 (а. с. 22, 26, 30-32) .
Наказом КНП СОР “СОКЛ” № 399-ОД від 15.07.2025 “Про зміни в структурі КНП СОР “СОКЛ” з 01.10.2025 було створено відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації на 30 ліжок шляхом об`єднання відділення фізичної та реабілітаційної медицини та відділення реабілітації; була створена посада завідувача відділення амбулаторії та стаціонарної реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , при цьому було скорочено посаду завідувача відділення реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) , на якій працювала ОСОБА_1 (а. с. 33) .
22.07.2025 ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням від 16.07.2025 про скорочення її посади завідувача відділення реабілітації з 30.09.2025 та було запропоновано розглянути можливість переведення на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації з 01.10.2025 (а. с. 37) .
В подальшому, згідно наказу № 206-к від 14.10.2025 ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача реабілітації (лікаря фізичної та реабілітаційної медицини) з 14.10.2025 у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 17) .
Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відмова суду у поновленні на роботі зазвичай ґрунтується на законності звільнення, дотриманні процедури та наявності підстав (ст. 235 КЗпП України) .
Суд відмовляє, якщо порушень не виявлено, працівник звільнений добровільно або пропущено строки звернення. Працівник може оскаржити таке рішення в апеляції протягом 30 днів.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців-власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України, законодавець визначив, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України) .
Відповідно до положень п. 4 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39) , з ініціативи роботодавця (ст. ст. 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45) .
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
У відповідності до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. п. унктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України) .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18 зазначено про те, що за приписами ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76615026, https://reyestr.court.gov.ua/Review/76812129) .
У постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 760/3664/15-ц зазначено про те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника (https://reyestr.court.gov.ua/Review/68290682) .
Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота) , які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2023 у справі № 199/4766/21, провадження № 61-11101св22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109102276) , в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 у справі № 210/6543/21, провадження № 61-10117св 23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114259045) , в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17, провадження № 61-38337св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89153933) , в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2022 у справі № 525/983/21, провадження № 61-5659св22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107251570) .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.08.2024 у справі № 641/1334/23, провадження № 14-54цс24 виснувала, що сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками. Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121571345) .
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема, щодо переважного права на залишення на роботі) .
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Такий правовий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94151239) .
Сторонами не заперечується той факт, що відповідачем пропонувалася позивачці інша посада, а саме: лікар фізичної та реабілітаційної медицини відділення амбулаторної та стаціонарної реабілітації, однак позивачка відмовилася від виконання запропонованої роботи (а. с. 37) .
При цьому суд зазначає про те, що у справах, в яких заперечується законність звільнення з роботи, позивач є слабкою ланкою, а тому справедливим є покладання обов`язку доказування законності звільнення, на роботодавця.
У суворій відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, відповідач одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонував позивачці іншу роботу на тому самому підприємстві.
Відтак суд встановив, а сторони, представниці сторін не заперечували того, що наявна вакантна посада позивачці була запропонована, що свідчить про дотримання відповідачем приписів ст. 49-2КЗпП України та непорушення трудових прав позивачки, а зазначені представницею відповідача мотиви, якими керувалися при звільненні позивачки з роботи, в сукупності з іншими письмовими доказами, обґрунтовують правомірність звільнення позивачки із займаної посади.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.
Персональне попередження необхідно не тільки для забезпечення організації вивільнення працівників, а й для усвідомлення працівником свого майбутнього становища щодо забезпечення роботою та джерелами для життя і можливого пошуку працівником іншої роботи самостійно. Під персональним попередженням про майбутнє звільнення слід розуміти не лише повідомлення, а достовірне отримання працівником такої інформації, як це зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09.02.2023 у справі № 686/5292/21, провадження № 61-721св22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109018854) .
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Ч. 2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71749729) , від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/72199648) , від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, провадження № 61-393св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82526319) , від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, провадження № 61-8393св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96669088) , суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
Разом із тим, повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (абз. 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами трудових спорів” від 06.11.1992 з подальшими змінами (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-92#Text) .
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду від 27.03.2019 у справі № 756/5243/17, провадження № 61-47646св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/80919013) .
Суд враховує, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За загальним правилом суд не може з`ясовувати доцільність введення (виведення) роботодавцем певних посад та визначення ним штатної структури, давати оцінку необхідності проведення змін в організації виробництва і праці, оскільки юридична особа самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства, установи не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 761/43507/19-ц, від 27 січня 2023 року у справі № 947/25509/21.
Таким чином, власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад й відповідно право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і суд не може вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату в рамках розгляду спору про поновлення на роботі, де вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить виключно перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 755/3495/16-ц, провадження № 61-1350св17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/80854470) , від 22.01.2020 у справі № 451/706/18, провадження № 61-17296св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87115228) , від 12.01.2021 у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94151239) .
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відхилення від сталої судової практики порушує принцип уніфікованого застосування закону, нівелює забезпечення єдності та послідовності судочинства.
Крім того, суд вважає за необхідне взяти до уваги наступне.
Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України “Щодо виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника” № 126/06/186-11 від 19.04.2011 виконання обов`язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов`язків – це заміна працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов`язків) , коли працівник разом зі своєю основною роботою виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v0126772-11#Text) .
Документом, що регламентує порядок тимчасового замісництва є роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС “Про порядок оплати тимчасового заступництва” № 30/39 від 29.12.1965, відповідно до якого тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю (абз. 1 п. 1) (https://zakononline.ua/documents/show/140356___140356) .
Зазначене роз`яснення є чинними відповідно до постанови Верховної Ради України “Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР” № 1545-ХІІ від 12.09.1991, згідно якій до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1545-12#Text) .
Враховуючи, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не викладено поняття та правової природи “виконуючий обов`язки” необхідно виходити із зазначеного визначення, яке за своєю суттю полягає у тому, що призначення особи на посаду тимчасово виконуючого обов`язки, зумовлено певною необхідністю, що виникає у зв`язку з певними виробничими обставинами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що винесення наказу “Про особовий склад” № 194-к від 30.09.2025 про покладення тимчасового виконання обов`язків на ОСОБА_3 , було зумовлено зміною в структурі комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” , за наслідком чого винесення вказаного наказу є законним, що було зумовлено певною необхідністю, що виникла у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, за наслідком чого в цій частині доводи позивачки та її представниці є необґрунтованими (а. с. 103) .
Отже, оскільки позивачка була завчасно повідомлена про зміни в організації виробництва і праці, позивачці було запропоновано вакантну посаду, яка відповідала її кваліфікаційному рівню, на яку вона відмовилася переводитись, оскільки позивачку було завчасно попереджено про звільнення, тому у відповідача були всі наявні підстави для звільнення позивачки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10.02.20210, заява № 4909/04, § 58 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_672#Text) .
Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення позивачки, яке оформлене наказом комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” 206-к від 14.10.2025, відбулось з дотриманням імперативних вимог п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, а тому у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі слід відмовити.
Також не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вона є похідною від первісної вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої відмовлено.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачкою до відшкодування не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради “Сумська обласна клінічна лікарня” про поновлення на роботі, залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий:      Ігор БИЧКОВ