ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року
м. Київ

справа № 161/3953/19
провадження № 51-2227 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Черче Камінь-Каширського району
Волинської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,
виправданого у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Луцький міськрайонний суду Волинської області вироком від 29 січня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року, визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК, та виправдав на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у неналежному виконанні своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам, за таких обставин.
У 2017 році ОСОБА_7 обіймав посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці Державної фіскальної служби (далі - ДФС), був службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.
ОСОБА_7 21 червня, 06 липня та 27 вересня 2017 року, перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС, що за адресою: вул. Рівненська, 4, с. Струмівка Луцького району Волинської області, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій (бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, всупереч інтересам служби та в порушення вимог своєї посадової інструкції, Митного кодексу України, нормативних актів, затверджених Міністерством фінансів України та Державною фіскальною службою України, щодо митного контролю, митного оформлення та правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, недбало виконував свої службові обов`язки щодо безпосередньої реалізації митної справи, контролю за додержанням усіма юридичними й фізичними особами законодавства України з питань митної справи, не вжив усіх передбачених законодавством України з питань митної справи заходів, направлених на визначення дійсної дати виготовлення та першої реєстрації транспортних засобів «MAN», номери кузовів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , з метою правильного визначення розміру ставки податку, а саме:
- не вивчив характеристики трьох зазначених автомобілів «MAN», які впливають на рівень їхньої митної вартості, - дату першої реєстрації;
- не направив письмову вимогу до ПП «АВТОІМПОРТГРУП» про надання копій митних декларацій країни відправлення та каталогу виробника транспортних засобів «MAN» з метою забезпечення належного контролю за повним та своєчасним справлянням податків, зборів (інших обов`язкових платежів) при переміщенні цих автомобілів через митний кордон України або проведенні митних процедур;
- не залучив спеціалістів та експертів відповідних установ і підрозділів для визначення дати першої реєстрації трьох транспортних засобів «MAN»;
- не направив до офіційного представника «MAN» в Україні запит щодо надання інформації про дату виготовлення та першої реєстрації зазначених автомобілів «MAN» з метою здійснення належного контролю правильності визначення ПП «АВТОІМПОРТГРУП» митної вартості та недопущення фактів ухилення від оподаткування в повному обсязі при митному оформленні вказаних транспортних засобів;
- здійснив митний контроль та завершив митне оформлення, випустивши у вільний обіг зазначені транспортні засоби «MAN», визнавши заявлені декларантом митні вартості товарів за резервним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України без проведення попередньої процедури консультацій з органом доходів і зборів та без документального підтвердження правильності їх обчислень у сумі 272 902,23 грн, 266 019,26 грн та 259732,04 грн відповідно;
- після випуску трьох транспортних засобів «MAN» у вільний обіг не звертався у встановленому порядку до відповідних структурних підрозділів ДФС про направлення проєктів запитів до митних органів іноземних держав з метою перевірки даних, поданих ПП «АВТОІМПОРТГРУП», для підтвердження заявлених митних вартостей цих транспортних засобів під час їхнього митного оформлення.
Така службова недбалість ОСОБА_7 та порушення вищезазначених нормативно-правових актів перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із завданням істотної шкоди державним інтересам у вигляді несплати (ненадходження) до Державного бюджету України митних платежів у сумі 161 863,44 грн, 164 906,60 грн та 173 308,44 грн відповідно.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор, не погодившись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції: 
- без власного аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення, необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції щодо підстав виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК, а саме через те, що обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження, окремі докази є недопустимими;
- не дослідив безпосередньо наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, необґрунтовано відмовивши в задоволенні клопотання прокурора про їх повторне дослідження;
- не зважив на доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції: 
- не вдався до деталей вчинення ОСОБА_7 злочину та поверхово оцінив докази, надані стороною обвинувачення, не здійснивши їх аналізу, зокрема, акт про результати тематичної перевірки Волинської митниці ДФС № 354/0.99-99-22-12-21-2 від 07 лютого 2019 року;
- безпідставно не взяв до уваги відповідь ТОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн», висновок експерта № 6354/6355-18 від 18 січня 2019 року, лист-орієнтування Міжрегіональної митниці ДФС № 84/30-70-03-17 від 17 березня 2017 року; 
- дійшов хибних висновків про те, що відповідь ТОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» №10 від 30 жовтня 2018 року, довідки №№19, 20, 24 головного державного інспектора-спеціаліста з адміністрування митних платежів Міжрегіональної митниці ДФС ОСОБА_8 та висновок експертів № 6354/6355-18 від 18 січня 2019 року є недопустимими доказами, а також вказані довідки не є документами, що підтверджують факт наявності визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання, тобто податків;
- не надав належної оцінки обставинам та матеріалам (доказам), які свідчать про ігнорування ОСОБА_7 при митному оформленні транспортних засобів, зокрема:
- згенерованому Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (далі - АСУАР) обов`язку для виконання форми митного контролю - 105-2 (контроль правильності визначення митної вартості товару);
- листу-орієнтуванню Міжрегіональної митниці ДФС № 84/30-70-03-17 від 17 березня 2017 року до модуля «Орієнтування» з внесеною інформацією про необхідність застосування додаткових форм митного контролю при митному оформленні транспортних засобів «MAN», які завозяться ПП «АВТОІМПОРТГРУП»;
- необґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про те, що:
- розмір митної вартості немає жодного відношення до суми митних платежів в розмірі 500 078,48 грн, несплата яких інкримінувалась ОСОБА_7 ;
- висновок експерта № 6354/6355-18 від 18 січня 2019 року не підтверджує розрахунок недоборів платежів, що призвело до нанесення матеріальної шкоди Державному бюджету України; 
- постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни. 
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі прокурор покликається, зокрема, на істотне порушення кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 цього Кодексу).
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що доводи касаційної скарги прокурора заслуговують на увагу з огляду на таке.
Вироком від 29 січня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області виправдав ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК у зв`язку із недоведеністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Не погоджуючись із цим вироком, сторона обвинувачення подала апеляційні скарги з доповненнями до них, в яких, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просила його скасувати й ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК винуватим та призначити відповідне покарання. Крім того, сторона обвинувачення на підставі ч. 3 ст. 404 КПК просила під час апеляційного перегляду повторно дослідити письмові докази.
Свої вимоги прокурори обґрунтовували, зокрема, тим, що сторона обвинувачення повністю довела винуватість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК зібраними під час досудового розслідування доказами, однак суд першої інстанції не надав їм належної оцінки та дійшов хибного висновку про недоведеність у його діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення.
За наслідками апеляційного провадження суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, визнав доводи апеляційних скарг прокурорів необґрунтованими та зазначив про те, що обставини, які були підставою для обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК та на які посилалася сторона обвинувачення, були предметом дослідження суду першої інстанції, який надав їм правильну оцінку. 
Апеляційний суд також дійшов висновку, що сторона обвинувачення під час судового розгляду не довела поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК.
Однак свої висновки суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував, недостатньо перевірив викладені в апеляційних скаргах прокурорів доводи, не навів їх власного аналізу та послався на ті ж самі докази й обставини, які оспорювались, фактично продублювавши висновки місцевого суду в частині визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими.
Крім того, суд апеляційної інстанції ретельно не перевірив доводів прокурорів про те, що суд першої інстанції: 
- не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 , бувши працівником митниці, відповідальним на той час за митне оформлення, не виконав лист-орієнтування Міжрегіональної митниці ДФС № 84/30-70-03-17 від 17 березня 2017 року, згідно з яким він був зобов`язаний взяти на контроль переміщення та митне оформлення транспортних засобів, одержувачем яких було ПП «АВТОІМПОРТГРУП», залучити до проведення митного оформлення фахівців спеціалізованих підрозділів, підготувати та направити до Департаменту протидії митним правопорушенням проєкту запитів до митних органів зарубіжних країн щодо надання копій документів, якими супроводжувався товар, у тому числі інвойсів, CMR, митних декларацій;
- не спростував того, що ОСОБА_7 під час митного оформлення транспортних засобів діяв у чіткій послідовності з вимогами своєї посадової інструкції та чинного законодавства; 
- не проаналізував та не надав жодної оцінки акту про результати тематичної перевірки Волинської митниці ДФС № 354/0.99-99-22-12-21-2 від 07 лютого 2019 року, яким підтверджується недотримання ОСОБА_7 вимог частин 3, 4 статей 53, 55, 64, 337, 363 Митного кодексу України;
- необґрунтовано вказав на те, що довідки №№19, 20, 24 головного державного інспектора-спеціаліста з адмініструванням митних платежів Міжрегіональної митниці ДФС ОСОБА_8 не є документами, що підтверджують факт наявності визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання, тобто податків;
- безпідставно визнав недопустимими доказами відповідь ТОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» №110 від 30 жовтня 2018 року, довідки №№ 19, 20, 24 головного державного інспектора-спеціаліста з адмініструванням митних платежів Міжрегіональної митниці ДФС ОСОБА_8 та висновок експертів № 6354/6355-18 від 18 січня 2019 року.
Відтак Суд уважає, що суд апеляційної інстанції не повною мірою дотримався вимог ст. 419 КПК та ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів, не надав на них вичерпних відповідей, не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не здійснив належної оцінки за критеріями ст. 94 КПК як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК, то колегія суддів зазначає таке.
За приписами ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Положення цієї норми необхідно розглядати як такі, що автоматично висувають вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування виправдувального вироку.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли перед апеляційним судом ставиться питання про скасування виправдувального вироку і постановлення обвинувального вироку, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість чи невинуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення в апеляційних скаргах, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 через його виправдання, просила повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та долучені судом першої інстанції докази на їх підтвердження. 
Вирішуючи це клопотання, суд апеляційної інстанції, заслухавши думки учасників провадження, ухвалив відмовити в його задоволенні через відсутність підстав, визначених ч. 3 ст. 404 КПК. 
За обставин того, що прокурори в апеляційних скаргах на виправдувальний вирок зазначали про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просили ухвалити обвинувальний вирок, з метою належного забезпечення в кримінальному провадженні реалізації права сторони обвинувачення на апеляційне оскарження необґрунтованого судового рішення, відповідно до положень ч. 6 ст. 22 КПК суд апеляційної інстанції мав створити необхідні для цього умови, в тому числі й шляхом повторного дослідження всіх доказів.
Проте суд апеляційної інстанції не виконав указаних вимог процесуального закону, не навів переконливого обґрунтування відмови в задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження письмових доказів та допит експертів, власної оцінки, з огляду на положення статей 22, 23, 94, 95 КПК, обставинам кримінального провадження та зібраним доказам не надав, натомість дійшов передчасного висновку щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 .
За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення та могли потягнути за собою неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Відтак касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно  ОСОБА_7 - скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2   ОСОБА_3