РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/8635/24	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД" 	
до	Рівненської митниці 	
 	про визнання протиправними та скасування карток відмов, рішень про коригування митної вартості товарів, -	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товаристава з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД” (далі - позивач) до Рівненської митниці (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 11.06.2024 №UA204150/2024/000022/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, від 11.06.2024 №UA204150/2024/000143 та рішення про коригування митної вартості товарів 
- визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 24.06.2024 №UA204150/2024/000024/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.06.2024 №UA204150/2024/000156; 
визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 26.06.2024 №UA204150/2024/000026/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.06.2024 №UA204150/2024/000162.
Позовна заява обґрунтована тим, що між ТОВ «ТСК ЗАХІД» та “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD” укладено зовнішньоекономічні контракти на поставку металевих виробів та самонарізних гвинтів, на виконання яких продавцем виставлено рахунки-фактури, а позивачем здійснено оплату товару та транспортно-експедиційних послуг. З метою митного оформлення товарів 11.06.2024, 21.06.2024 та 26.06.2024 позивачем подано до Рівненської митниці митні декларації №24UA204150002083U3, №24UA204150002184U0 та №24UA204150002208U7 разом із документами, передбаченими статтею 53 Митного кодексу України, для підтвердження митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору. Однак Рівненською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000022/1 від 11.06.2024, №UA204150/2024/000024/1 від 24.06.2024 та №UA204150/2024/000026/1 від 26.06.2024, а також картки відмови №UA204150/2024/000143, №UA204150/2024/000156 та №UA204150/2024/000162, якими митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу. Позивач зазначає, що подані до митного оформлення документи містили усі необхідні відомості для підтвердження митної вартості товарів, а наведені митним органом зауваження не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості та не є підставою для застосування другорядного методу її визначення. З метою випуску товарів у вільний обіг позивачем подано нові митні декларації та додатково сплачено митні платежі на загальну суму 697079,43 грн. Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови протиправними, позивач просить суд їх скасувати.
Ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Гудими Н.С., вказану справу передано для розподілу до автоматизованої системи документообігу суду.
Відповідно до проведеного повторного 26.02.2025 автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу передано на розгляд судді Нор У.М.
Ухвалою суду від 27.02.2025 адміністративну справу №460/8635/24 прийнято до провадження судді Нор У.М.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що подані позивачем до митного оформлення товару документи містили окремі неточності та митний орган володів інформацією щодо іншого цінового рівня товарів. Повідомлено, що оскільки декларантом не подано повного переліку додаткових документів, витребуваних відповідачем, то митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним резервним методом визначення митної вартості товару. Вважає оскаржуване рішення, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені чинним законодавством, тобто правомірним та обґрунтованим. За таких обставин, просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. 
Позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно змісту якої просив позовну заяву задовольнити з підстав, викладених в останній.
Ухвалою суду витребувано у сторін спірну митну декларацію.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.
Судом установлено, що 11.06.2024 позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК ЗАХІД» – з метою здійснення митного оформлення товарів у митному режимі імпорту до Рівненської митниці подано митну декларацію №24UA204150002083U3 щодо товару: «Вироби без різьби з чорних металів – шайби: шайба плоска для дерева, ЦБ М-0,2т… та стрижні з різьбою метричною: стержень метричний 1м, ЦБ М6 – 2,1 тис. шт…», торговельна марка: YUYAO MEIGES, країна виробництва: Китайська Народна Республіка, виробник: “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD.”.
Вказаний товар поставлявся на підставі зовнішньоекономічного контракту від 15.11.2023 №15-11/23, укладеного між ТОВ «ТСК ЗАХІД» та продавцем – “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD.”, місцезнаходження: Room 705 WANDA PLAZA OFFICE BUILDIN NO.322 KAI FENG Road, Yuyao Zhejiang, 315400, China.
При здійсненні митного оформлення позивачем було заявлено митну вартість товару у розмірі 22 365,82 доларів США та визначено її за основним методом – за ціною договору (контракту) відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару Рівненською митницею 11.06.2024 прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000022/1 (далі – Рішення МВ №22), яким заявлену декларантом митну вартість товару скориговано у бік збільшення до 49 795,65 доларів США.
Як убачається зі змісту зазначеного рішення, митним органом було застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару – резервний метод відповідно до статті 64 Митного кодексу України (код методу «6»).
У зв`язку з незгодою із прийнятим Рівненською митницею Рішенням МВ №22 та з метою завершення митного оформлення товару, позивачем у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України, 11.06.2024 подано нову митну декларацію №24UA204150002088U9, за якою товар було випущено у вільний обіг.
При цьому, унаслідок прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, позивачем було здійснено доплату митних платежів у загальному розмірі 288 298,43 грн, з яких: мито – 55 442,00 грн, податок на додану вартість – 232 856,43 грн.
Крім того, судом установлено, що 21.06.2024 позивачем до Рівненської митниці подано митну декларацію №24UA204150002184U0 для митного оформлення в режимі імпорту товару: «Гвинти самонарізні фосфатовані: саморіз фосфатований 3,5х32-720т…», торговельна марка: YUYAO MEIGES, країна походження – Китайська Народна Республіка, виробник – “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD.”.
Вказаний товар поставлявся на підставі контракту від 31.10.2023 №31-10/23, укладеного між ТОВ «ТСК ЗАХІД» та “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD.”.
Під час митного оформлення позивачем було заявлено митну вартість товару у розмірі 31 502,84 доларів США із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів – за ціною договору.
За результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів Рівненською митницею 24.06.2024 прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000024/1 (у матеріалах справи також зазначене як №UA204150/2024/000024/2; далі – Рішення МВ №24), відповідно до якого митну вартість товару було скориговано у бік збільшення до 50 618,90 доларів США.
У зазначеному рішенні митний орган послався на застосування другорядного резервного методу визначення митної вартості товару відповідно до статті 64 Митного кодексу України.
Не погодившись із прийнятим рішенням про коригування митної вартості, позивач 25.06.2024, керуючись положеннями частини сьомої статті 55 Митного кодексу України, подав нову митну декларацію №24UA204150002194U4, за якою товар було випущено у вільний обіг із доплатою митних платежів у загальному розмірі 201 589,12 грн, у тому числі: мито – 38 767,14 грн, податок на додану вартість – 162 821,98 грн.
Також судом установлено, що 26.06.2024 ТОВ «ТСК ЗАХІД» подано до Рівненської митниці митну декларацію №24UA204150002208U7 для митного оформлення в режимі імпорту товару: «Гвинти самонарізні фосфатовані: саморіз фосфатований 3,5х25-936т…», торговельна марка: YUYAO MEIGES, країна виробництва – Китайська Народна Республіка, виробник – “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD.”.
Поставка товару здійснювалася на підставі контракту від 31.10.2023 №31-10/23, укладеного між позивачем та китайським контрагентом – “YUYAO MEIGESI FASTENER CO., LTD.”.
Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом – за ціною договору – у розмірі 31 960,06 доларів США.
За результатами перевірки заявленої митної вартості Рівненською митницею 26.06.2024 прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000026/1 (у матеріалах справи також зазначене як №UA204150/2024/000026/2; далі – Рішення МВ №26), відповідно до якого митну вартість товару скориговано до 51 561,63 доларів США.
Як убачається зі змісту вказаного рішення, митним органом при визначенні митної вартості товару було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів.
У зв`язку із незгодою з Рішенням МВ №26 позивачем 26.06.2024, відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України, подано нову митну декларацію №24UA204150002219U0, за якою товар випущено у вільний обіг із додатковою сплатою митних платежів у загальному розмірі 207 191,88 грн, у тому числі: мито – 39 844,59 грн, податок на додану вартість – 167 347,29 грн.
Позивач, вважаючи рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000022/1 від 11.06.2024, №UA204150/2024/000024/1 від 24.06.2024 та №UA204150/2024/000026/1 від 26.06.2024, а також прийняті на їх підставі картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів протиправними та такими, що прийняті з порушенням вимог Митного кодексу України, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. 
За приписами ч.1 ст.1 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 (далі – МК України), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
За правилами ч.1, ч.2 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до частин 8 – 11 ст.52 МК України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Відповідно до ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи.
Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи: 
(1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
(2) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У другому випадку: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Так, судом встановлено, що митний орган надсилав повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів, у яких зазначені аналогічні підстави для витребування таких документів: при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, зазначеної декларантом за основним методом визначення митної вартості, та відомостей, які містяться у наданих до митного оформлення документів, встановлено розбіжності, зокрема: митниця володіє інформацією щодо рівнів митної вартості товарів, схожих призначенням, країною виробництва тощо, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів.
В силу вимог ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.7 ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. 
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Правові висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які суд в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховує при вирішенні цих спірних правовідносин.
Поряд з цим, щодо зауважень відповідача про ненадання до митного органу заявки про надання транспортно-експедиторських послуг суд зазначає, що такі не є документами, які в розумінні ч.2 ст.53 МК України підтверджують митну вартість товарів, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, а тому не впливають на визначення митної вартості товару. 
При цьому, суд звертає увагу, що МК України не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, та не вказує, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому вказані документи є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Надані позивачем до митного оформлення документи у сукупності надають можливість визначити розмір транспортних витрат та не мають суперечностей, тому висновки митного органу у цій частині є безпідставними.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи, транспортні документи, документи щодо вартості перевезення, страхові документи, а також інші документи, що містять відомості, необхідні для підтвердження числових значень складових митної вартості товару. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з метою підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом – за ціною договору (вартістю операції), позивачем при митному оформленні товарів за митними деклараціями №24UA204150002083U3, №24UA204150002184U0 та №24UA204150002208U7 подано до митного органу повний пакет документів, передбачений частиною другою статті 53 МК України.
Так, щодо Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000022/1 позивачем подано: контракт №15-11/23 від 15.11.2023, додаткову угоду №1 від 15.04.2024, експортну митну декларацію країни відправлення №021720240000060553 від 19.03.2024, рахунок-проформу №23009ТСК від 15.11.2023, рахунок-фактуру №23009ТСК від 14.03.2024, пакувальний лист, банківські платіжні документи та SWIFT-повідомлення від 17.11.2023 та 23.04.2024, висновок про вартісні характеристики товару №1-104/1 від 27.05.2024, сертифікат походження товару, коносамент, накладну ЦІМ/УМВС, супровідний документ Т1, прайс-лист виробника, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг, документ, що підтверджує вартість перевезення, договір перевезення та заявку на перевезення.
Аналогічно, щодо Рішень про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000024/2 та №UA204150/2024/000026/2 позивачем надано контракти, додаткові угоди, рахунки-проформи, інвойси, пакувальні листи, банківські платіжні документи та SWIFT-повідомлення, висновки Рівненської торгово-промислової палати щодо вартісних характеристик товару, сертифікати походження, коносаменти, накладні ЦІМ/УМВС, транспортні та експедиційні документи, договори перевезення, заявки на перевезення та документи щодо вартості транспортних послуг.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі документи, які містили всі необхідні відомості щодо фактично сплаченої ціни товару, умов поставки, вартості транспортування та інших складових митної вартості, необхідних для визначення митної вартості товару за основним методом.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 53 Митного кодексу України митний орган має право вимагати від декларанта додаткові документи виключно у випадках, якщо подані документи: містять розбіжності; мають ознаки підробки; не містять усіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості; не містять відомостей щодо ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті; або за наявності обґрунтованих підстав вважати, що взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на заявлену митну вартість.
Разом з тим, оскаржувані рішення про коригування митної вартості №22, №24 та №26 не містять належного обґрунтування наявності хоча б однієї із наведених обставин, які відповідно до закону надавали б митному органу право витребувати додаткові документи та відмовитись від застосування основного методу визначення митної вартості товару. У спірних рішеннях митного органу відсутні посилання на конкретні розбіжності у документах, ознаки їх підробки чи відсутність відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості.
Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2, відповідно до якої рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях або формальних сумнівах щодо достовірності заявленої митної вартості, а митний орган зобов`язаний довести наявність підстав для невизнання митної вартості, заявленої декларантом. При цьому тягар доведення неправильності визначення митної вартості покладається саме на митний орган.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі №21-91а12 та від 11.09.2012 у справі №21-262а12, у яких зазначено, що ненадання декларантом додатково витребуваних документів саме по собі не є достатньою підставою для коригування митної вартості за відсутності належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості за основним методом.
Судом також встановлено, що позивачем належним чином підтверджено факт оплати поставленого товару. Зокрема, за контрактом №15-11/23 від 15.11.2023 перший платіж здійснено у розмірі 15% вартості товару відповідно до рахунку-проформи та умов контракту, а остаточний розрахунок проведено після зміни вартості товару, визначеної в остаточному інвойсі та додатковій угоді. Аналогічний порядок розрахунків підтверджено і за контрактом №31-10/23 від 31.10.2023. На підтвердження оплати товару позивачем надано платіжні інструкції та SWIFT-повідомлення, які були подані митному органу під час митного оформлення товару.
При цьому оскаржувані рішення не містять будь-яких обґрунтованих зауважень щодо достовірності чи дійсності поданих банківських платіжних документів, а також не містять доказів недостовірності здійснених грошових переказів. Додатково заявлена митна вартість підтверджується висновками Рівненської торгово-промислової палати №1-104/1 та №1-110 щодо вартісних характеристик товару.
Щодо транспортних витрат суд зазначає, що позивачем надано належні документи, які підтверджують витрати на перевезення товару, а саме: коносаменти, накладні ЦІМ/УМВС, рахунки-фактури на транспортно-експедиційні послуги, документи про вартість перевезення, договори перевезення, платіжні інструкції про оплату транспортних послуг та акти виконаних робіт.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 дійшов висновку, що Митний кодекс України не визначає виключного переліку доказів, якими мають підтверджуватись витрати на перевезення товару, а тому рахунки на оплату транспортних послуг, довідки про транспортні витрати та банківські документи про оплату є належними доказами таких витрат.
Суд враховує, що товар поставлявся на умовах FOB відповідно до правил Інкотермс, а тому транспортні витрати не були включені у вартість товару та правомірно додавались позивачем до митної вартості відповідно до частини десятої статті 58 МК України.
Разом з тим, відповідач, посилаючись на наявність інформації про митне оформлення аналогічних товарів за вищою митною вартістю, не навів у спірних рішеннях жодних відомостей щодо характеристик таких товарів, їх коду УКТ ЗЕД, умов поставки, обсягу партії, комерційних умов, виду транспорту, країни походження чи інших критеріїв, необхідних для підтвердження їх ідентичності або подібності до товарів позивача.
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості є метод за ціною договору, а кожний наступний метод може застосовуватись лише у разі неможливості застосування попереднього. При цьому у спірних правовідносинах митним органом одразу застосовано резервний метод визначення митної вартості без належного обґрунтування неможливості застосування інших другорядних методів.
Крім того, оскаржувані рішення не відповідають вимогам пункту 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки не містять належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування. У рішеннях відсутнє порівняння характеристик оцінюваних товарів із товарами, митна вартість яких була взята за основу для коригування, а також пояснення щодо здійснених коригувань з урахуванням обсягу партії, умов поставки та комерційних умов.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.09.2020 у справах №160/9473/19 та №520/7041/19, у яких зазначено, що рішення про коригування митної вартості є обґрунтованим лише за умови наведення митним органом не тільки номера та дати митної декларації, взятої за основу для коригування, але й порівняльного аналізу характеристик товарів та умов поставки.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для невизнання заявленої позивачем митної вартості товару та застосування резервного методу її визначення, у зв`язку з чим рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000022/1 від 11.06.2024, №UA204150/2024/000024/2 від 24.06.2024 та №UA204150/2024/000026/2 від 26.06.2024 є протиправними та підлягають скасуванню.
Оскільки картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA204150/2024/000143 від 11.06.2024, №UA204150/2024/000156 від 24.06.2024 та №UA204150/2024/000162 від 26.06.2024 були прийняті саме на підставі вказаних рішень про коригування митної вартості, вони також є похідними від протиправних рішень митного органу та підлягають скасуванню.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду про те, що наявність окремих технічних неточностей чи формальних розбіжностей у документах не може бути самостійною підставою для висновку про недостовірність заявленої митної вартості товару, якщо сукупність поданих документів дає можливість достовірно встановити ціну товару та складові митної вартості. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний навести відповідні мотиви та обґрунтування безпосередньо у спірному рішенні, а не посилатися на них лише під час судового розгляду справи.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірні рішення про коригування митної вартості товарів діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, отже позов підлягає задоволенню.
Враховуючи положення ст.139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена за подання цього позову. 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).
За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Проте, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частиною п`ятою статті 134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, при оцінці розміру витрат суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг тощо).
При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З метою захисту прав та інтересів ТОВ «ТСК ЗАХІД», 19.12.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК ЗАХІД» та Адвокатським бюро «ОЛЕНИ КОНОНЕНКО» було укладено Договір № 19/12/22 про надання правової допомоги. На виконання даного договору ТОВ «ТСК ЗАХІД» були понесені судові витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги. Ця сума складається з опрацювання та вивчення документів, опрацювання правової позиції у справі, складання адміністративного позову та його обґрунтування, подання доказів, пояснень, документів до суду, тощо. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які було понесено позивачем становлять 20 000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.), є фіксованим, що відповідає положенням п. 28 Правил адвокатської етики. Витрати на професійну правничу допомогу було сплачено позивачем Адвокатському бюро «ОЛЕНИ КОНОНЕНКО» у повному обсязі у порядку, визначеному пунктом 3 Додаткової угоди № 1 від 19.12.2022, Актом наданих послуг від 23.04.2025; рахунок-фактури №09/08/24, платіжною інструкцією АТ КБ "ПриватБанк" №1368 від 09.08.2024; випискою про рух коштів за рахунком Адвокатського бюро «ОЛЕНИ КОНОНЕНКО».
Суд зауважує, що справа вирішувалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Оцінюючи подані документи, якими позивач обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20 000,00 грн не відповідає критерію співмірності.
Відтак, зважаючи на характер спірних правовідносин, приймаючи до уваги обставини цієї справи та процесуальний хід її розгляду, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн, що відповідає принципам об`єктивності, справедливості та співмірності. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 11.06.2024 № UA204150/2024/000022/1.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.06.2024 № UA204150/2024/000143.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 24.06.2024 № UA204150/2024/000024/1.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.06.2024 № UA204150/2024/000156.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 26.06.2024 № UA204150/2024/000026/1.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.06.2024 № UA204150/2024/000162.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувнь Рівненської митниці на користьТтовариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ТСК ЗАХІД» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 19 540,19 грн. 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК ЗАХІД» за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці суму витрат, пов`язаних із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 21 травня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД" (вул. Григорія Сковороди, буд.23,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33013, ЄДРПОУ/РНОКПП 39870614) 
Відповідач - Рівненська митниця (вул. Соборна, буд. 104,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43958370) 

Суддя       У.М. Нор