Справа № 463/8521/25
Провадження № 2/463/298/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року місто Львів
Личаківський районний суд міста Львова в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Гусак К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави Україна в особі Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування шкоди, завданої органами та їх посадовими особами,
з участю представників відповідачів: Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. та Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Терновської Т.В.,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.
позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 144500 (сто сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень компенсації завданої моральної шкоди та 1044500,00 (один мільйон сорок чотири тисячі триста сорок п`ять) гривень 83 копійки майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 21 грудня 2017 рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі №182/6900/16-ц на його користь з ТОВ «Портофлот-транс» стягнено 235579,77 грн. заробітку, 806767,24 грн. середнього заробітку у зв`язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні, 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. 06 червня 2018 апеляційний суд Дніпропетровської області відхилив апеляційну скаргу боржника, вказане рішення суду залишив без змін. 16 листопада 2017 та 04 травня 2018 суди двох інстанцій у справі №182/2551/17 («справа №182/2551/17») відхилили позов «Портофлот-Транс» про недійсність укладеного боржником трудового договору, покладеного в основу рішення по справі №182/6900/16-ц. 26 грудня 2017 позивач ініціював у Печерському відділі державної виконавчої служби м. Києва як органі державної виконавчої служби відкриття виконавчого провадження щодо 83582,61 грн. присудженої зарплати. 27 грудня 2017 Печерським ВДВС відкрито ВП №55448815 та: 11 січня 2018 накладено арешт на все майно і кошти боржника; 13 березня 2018 – арешт на судно «СТК-5» (інші назви «Джоббер», «Світоч»); 05 квітня 2018 накладено арешт на судна «Дніпро-7», 2Джоббер» (інша назва «СТК-5»), «Прима», буксири «Ністру», «Рибачок» із забороною ними користуватися. Невідомо, коли, яким саме органам та чи направлялися ці постанови щодо арешту майна для виконання. Однак виключення з реєстру 23.02.2018 й реєстрація буксиру «Ністру» 09.10.2019 на іншу особу є явно неналежною реалізацією виконавицею постанов про арешт судна й майна боржника.
Банк повідомив про 1052,18 грн. залишку на рахунку боржника (19.03.2018 йому сплачено з них 1001.18 грн); податковий орган повідомив про 7287 тис. грн. на балансі боржника станом на 31.12.2017. 18 липня 2018 Печерський ВДВС відкрив ВП №56773662 після набрання чинності рішенням Нікопольського суду від 21.12.2017 на усю суму, об`єднав ВП, наклав арешт на все майно та кошти боржника. Невідомо, коли та як саме була реалізована в цілях її виконання постанова про арешт майна боржника. 10 серпня 2018 ухвалою у справі №182/253/18 Нікопольський суд визнав неправомірною бездіяльність державної виконавиці («виконавиця») Печерського ВДВС Менчиць Н.Є. та зобов`язав її, зокрема, направити начальнику Херсонського морського порту постанову від 11.01.2018 про арешт майна боржника, з`ясувати все належне йому майно, розглянути питання адміністративної відповідальності його посадових осіб за невиконання вимог державного виконавця. З 12 березня 2018 виконавці відповідача неодноразово складали виклики керівника боржника для надання відомостей про майно й пояснень з невиконання рішення у справі №182/6900/16-ц під загрозою настання відповідальності. Невідомо, чи вони відправлялися; однак ніколи: керівник боржника на ці виклики не прибував, а виконавці не ініціювали щодо боржника та його керівника заходи впливу за невиконання їх вимог та за порушення Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі на виконання ухвали Нікопольського суду від 10 серпня 2018. 18 квітня 2018 боржник просив виконавицю відкласти виконавчі дії до роз`яснення рішення від 21 грудня 2017 по справі №182/6900/16-ц. 06 вересня 2018 за заявою ТОВ «Інтертрансгал», яке ніколи не було стороною ВП, з посиланням на неможливість вийти з порту внаслідок накладеного арешту, й свідоцтво 2014 р., виконавиця Менчиць Н.Є. зняла арешт з судна «Дніпро-7№. Однак приналежність його саме боржнику зафіксована у Реєстрових книгах суден за 2016, 2017, 2018 рр., які ведуться державою, що з`ясовувалося при накладенні арешту. 19 листопада 2018 №Портофлот-Транс» подав до Печерського ВДВС опис судна «Прима» та просив зняти арешт з судна СТК-5. 22 листопада 2018 постановою виконавиці Кравчук А.С. знято арешт з судна «СТК-5» («Джоббер») у зв`язку із заміною на судно «Прима». Ця виконавиця ніколи не описувала та не перевіряла стан судна «Прима». У точно нез`ясовану дату 2018 р. матеріали ВП передані виконавиці Печерського ВДВС Кравчук А.С.; відповідно до змін в органах ДВС повноваження Печерського відділу державної виконавчої служби м. Києва та згодом ВП перейшли до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Позивач неодноразово безуспішно клопотав перед Печерським ВДВС виконати ухвалу Нікопольського суду від 10.08.2018, розглянути питання адміністративної відповідальності керівника боржника, вичерпним чином з`ясувати дебіторську заборгованість боржника, склад, вартість іншого майна та віднайти його. 11 лютого 2020 ухвалою (провадження №4-с/0182/5/2020, остаточна) Нікопольський суд встановив зміну органів ДВС, скасував: постанову від 06.09.2018 виконавиці Менчиць Н.Є. та постанову від 22.11.2018 виконавиці Кравчук А.С. з підстав незаконності зняття арешту відповідно з судна «Дніпро-7» та судна «СТК-5» («Джоббер»). Суд визнав, що: Печерський ВДВС не надав запитані документи; скасовані судом постанови мені не направлялися; до Автоматизованої системи виконавчого провадження («АСВП») не внесені; про постанову від 22.11.2018 мене повідомив реєстраційний орган, який надав її копію, а також копії листа Печерського ВДВС від 22.11.2018 й ухвали Шевченківського райсуду м. Києва від 27.06.2018 про зняття арешту з судна «СТК-5» у сторонньому кримінальному провадженні, які надійшли з Печерського ВДВС. Позивач неодноразово подавав скарги на дії та бездіяльність виконавців начальнику Печерського ВДВС й вищому органу. Зокрема, у січні, серпні, грудні 2020, травні, липні 2021, листопаді 2022 начальник Печерського ВДВС чи вищий орган у відповідь лише перераховували формальні по суті, неефективні дії виконавців без вжиття будь-яких дієвих контролюючих заходів. У серпні 2021 податковий орган повідомив про дебіторську заборгованість «Портофлот-Транс» станом на грудень 2018 у 4893,2 тис. грн. 09 серпня 2021 орган ДВС м. Гола Пристань повідомив про арешт та опис судна «Прима» й буксиру «Рибачок», вжиті після моїх численних клопотань до Печерського ВДВС, який з власної ініціативи ніколи не розшукував цих або інших суден боржника. 11 жовтня 2021 та 26 листопада 2021 виконавиця Печерського ВДВС винесла постанови про призначення оцінювача судна «Прима», буксирів «Ністру», «Рибачок». Жодну дію на виконання цих постанов Печерський ВДВС ніколи не вчинив; буксир «Ністру» ніколи не був арештований та описаний у м. Гола Пристань чи в іншому місці. 17 травня 2022 Окружний адміністративний суд м. Києва ("ОАСК") за участі Печерського ВДВС відхилив позов ТОВ «Грандпортаж» щодо зняття арешту з буксиру "Рибачок", встановив його приналежність боржнику. 08 листопада 2022 виконавиця Печерського ВДВС внесла до Печерського управління поліції м. Києва ("Печерська поліція") подання про кримінальну відповідальність керівника боржника за умисне невиконання рішення Нікопольського суду по справі №182/6900/16-ц, щодо чого у кримінальному провадженні №12022100060001766 від 20.12.2022 слідчий вніс відомості до ЄРДР за ч.1 ст.382 КК. Постановою слідчого Печерської поліції, датованою 07 липня 2023, відмовлено у наданні позивачу статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні ("КП"). Згідно Реєстру ухвалою Печерського суду від 02.04.2024 у справі №757/9399/24-к позивачу відмовлено у скасуванні цієї постанови слідчого. Результати досудового розслідування у КП №12022100060001766 невідомі. Печерський ВДВС, виконавиця якого є заявником у КП, явно ніяк ініційованого питання ніколи не контролював, відомості та процесуальні документи не запитував; у АСВП дані щодо ходу досудового розслідування цього КП не розміщено. 30 березня 2023 податковий орган повідомив про баланс боржника 6728,90 тис. грн. станом на 31.12.2018 та ненадання ним будь-якої іншої звітності. 17 лютого 2023 у справі №757/6496/23-ц Печерський суд м. Києва за недоказаністю заявлених обставин відмовив виконавиці Печерського ВДВС у тимчасовому обмеженні виїзду керівника боржника за кордон. Запити виконавиці Печерського ВДВС у ВП щодо керівника або майна боржника часто не були компетентними й адресати відмовляли у наданні успішної відповіді по суті. 16 березня 2023 постановою №9 вищий орган перевірив постанову начальника Печерського ВДВС №56804757 від 26 листопада 2022 (у постанові помилково зазначено 2020 рік), винесеної за результатом розгляду скарги представниці позивача від 03 жовтня 2022. Визнав вчиненими з порушенням закону дії виконавців Менчиць Н.Є., Левіцької А.С., начальника Печерського ВДВС, зобов`язав їх усунути порушення та здійснити контроль щодо: невнесення до АСВП постанов від 06.09.2018 та 22.11.2018 про зняття арешту з суден, інформації та підтвердження належної перевірки майнового стану боржника. Ця постанова ніяк не виконана, відомості та документи за ці дати й за наближені періоди часу до АСВП не внесені, належна перевірка майнового стану боржника не здійснена. 20 квітня 2023 Нікопольський суд (провадження №4-с/0182/12/2023) ухвалою визнав неправомірною бездіяльність виконавиці Печерського ВДВС при виконанні рішення по справі №182/6900/16-ц із зобов`язанням усунути порушення. 16 серпня 2023 апеляційний суд та 03 жовтня 2023 Верховний Суд відхилили скарги Печерського ВДВС. Ця ухвала суду Печерським ВДВС ніяк не виконана. 03 травня 2023 податковий орган повідомив Печерському ВДВС дати та суми операцій боржника як платника ПДВ, згідно яким ним з 11.01.2018 до початку 2020 складено більше 100 податкових накладних за платежами на разом істотні суми, зокрема, з експлуатації суден; а також про 4893,2 тис. грн. дебіторської заборгованості у 2018 році. 07 серпня 2023 Нікопольський суд (провадження №4-с/0182/9/2023, ухвала остаточна) визнав неправомірною бездіяльність виконавця Печерського ВДВС при виконанні рішення від 21 грудня 2017 щодо строків та порядку вчинення дій, зобов`язав виконавицю Левицьку А.С. усунути порушення з урахуванням висновків суду та закону, внести всі документи до АСВП. Встановив недодержання висновків раніше ухвалених рішень суду, належної перевірки майнового стану боржника, тривале порушення моїх прав всупереч арештам на судна та майно боржника, явно достатнього для виконання рішення, безперешкодну фінансово-господарську діяльність боржника у 2018-2019 роках; невжиття належних дій після арешту судна "Прима", буксирів "Ністру", "Рибачок". Ухвала суду від 07 серпня 2023 ніяк по суті не виконана. Зокрема, постанови від 06.09.2018 та 22.11.2018 щодо зняття арешту з суден боржника до АСВП не внесені. 01 грудня 2023 Великоолександрівський ВДВС повідомив Печерський ВДВС про неможливість перевірити наявність та стан арештованих у 2021 році суден боржника, оскільки м. Гола Пристань тимчасово окуповане. 14 березня 2024 державна виконавиця Печерського ВДВС постановами передала ВП до Личаківського ВДВС м. Львова, посилаючись на зміну місця реєстрації боржника. 12 червня 2024 Нікопольський суд у справі №182/1454/24 скасував ці постанови. 30 жовтня 2024 Дніпровський апеляційний суд скасував ухвалу Нікопольського суду від 12 червня 2024. 11 грудня 2024 ВС відмовив у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою. 27 березня 2024 виконавиця Личаківського ВДВС прийняла ВП, з`ясувала тривалу відсутність будь-якої діяльності боржника та відсутність за місцем реєстрації й майна, на яке може бути звернене стягнення, постановами від 28 червня 2024 повернула виконавчі документи стягувачу за невиявленням майна боржника. 08 січня 2025 Нікопольський суд (провадження № 4-с/0182/1/2025, ухвала остаточна) скасував постанови виконавиці від 28 червня 2024 з підстав неповного й невичерпного вчинення виконавицею Личаківського ВДВС належних дій. 28 січня 2025 виконавиця Личаківського ВДВС відновила провадження в обох ВП й 29.01.2025 передала їх до Печерського ВДВС з огляду на ухвалу Нікопольського суду від 12 червня 2024. 10 лютого 2025 виконавець Печерського ВДВС прийняв обидва ВП та 11 лютого 2025 передав їх до Личаківського ВДВС з огляду на постанову апеляційного суду від 30 жовтня 2024. 19 лютого 2025 виконавиця Личаківського ВДВС прийняла ВП до провадження. З цієї дати рішення Нікопольського суду у справі №182/6900/16-ц у будь-якій частині, як і раніше, не виконано, виконавці Личаківського ВДВС не вчиняли значущих дій з примусового виконання, зокрема, пов`язані із правовою відповідальністю керівника боржника (у тому числі у КП №120221000600001766). З огляду на раніше з`ясовану тривалу відсутність будь-якої діяльності боржника, а також окремі заходи з розшуку його майна (банківські кошти та транспортні засоби), як і раніше, є цілком нерезультативними. Отже з грудня 2017 діяльність відповідачів за наведених у цій заяві обставин не надала позитивного для мене майнового результату; я не отримав виконання рішення Нікопольського суду від 21.12.2017 і відповідно остаточного вирішення спору у справі №182/6900/16-ц; виконавчі провадження безрезультатно тривають більше 7 років кожне. Позивач стверджує, що така протиправна діяльність відповідачів завдала йому майнової та моральної шкоди. Загальна сума, стягнена з боржника рішенням Нікопольського міськрайонного суду у справі № 182/6900/16-ц на дату набрання ним законної сили, становила 1 045 347,01 грн. Оскільки Печерський ВДВС виявив на рахунках боржника явно мізерну суму та 19.03.2018 перерахував 1 001,18 грн (близько 0,096 % боргу), рішення у справі № 182/6900/16-ц слід вважати невиконаним, а не частково виконаним. Нестягнена заборгованість станом на цю дату і до теперішнього часу становить 1 044 345,83 грн. Борг пов`язаний із трудовими виплатами, тому є нагальним та істотним для позивача. З 27 грудня 2017 року та з 18 липня 2018 року Печерським ВДВС відкрито виконавчі провадження, які тривають відповідно понад 7 років 8 місяців та понад 7 років 1 місяць. На їх тривалість не впливає те, що борг у ВП № 55448815 є частиною загальної суми невиконаного боргу, а також передання виконавчого провадження іншому органу — Личаківському ВДВС. Стаття 6 § 1 Конвенції застосовується до ВП № 55448815 з 27.12.2017, оскільки негайне виконання частини рішення від 21.12.2017 ґрунтувалося на чітких нормах закону та нескарженому рішенні суду, а отже — на безперервному, з дати ухвалення рішення, визнаному судом моєму майновому праві. Тривале неналежне примусове виконання рішення у справі № 182/6900/16-ц Печерським ВДВС та Личаківським ВДВС не залежало від нього, є надмірним та за обставин цієї справи призвело до неможливості отримання присуджених судом коштів. Неможливість отримання позивачем присуджених судом коштів є наслідком сукупних, взаємопов`язаних у часі протиправних дій та бездіяльності відповідачів, а саме: а) Печерського ВДВС — у формі надмірного затягування виконавчих дій; систематичного невжиття адекватних заходів; перешкоджання виконанню рішення незаконним зняттям арешту із суден «Дніпро-7» і «СТК-5»; невиконання рішень судового та іншого контролю; нездійснення належного контролю; б) Личаківського ВДВС — у формі тривалого невжиття ефективних заходів; в) Печерського ВДВС та Личаківського ВДВС — у формі не ініціювання притягнення до адміністративної відповідальності, відсутності належного контролю тощо. Вищенаведені порушення у діяльності відповідачів є істотними та мають прямий вплив на неможливість виконання рішення. За обставин справи це призвело до втрати позивачем реальних шансів отримати присуджені кошти. Неналежною діяльністю органи державної виконавчої служби фактично вичерпали арсенал ефективних засобів, ігнорують висновки судів та тривалий час не вживають результативних заходів. Тривалий період невиконання та характер бездіяльності свідчать про фактичне унеможливлення стягнення коштів. З 3 серпня 2018 року по січень 2025 року національні суди ухвалили 10 рішень щодо порушень діяльності відповідачів, однак це не призвело до реального виконання рішення. Істотно, що неможливість отримання присуджених коштів не зумовлена відсутністю майна у боржника. Зокрема, п`ять суден були арештовані ще у 2018 році, однак жодне з них не реалізоване. Висока ліквідність таких активів є очевидною. Крім того, дебіторська заборгованість боржника є значною. Боржник був обізнаний про наявність виконавчого провадження, однак не виконував рішення, не з`являвся за викликами, не надавав інформації. Отже, невиконання рішення не є об`єктивно виправданим. Органи державної виконавчої служби не ініціювали належних заходів притягнення до відповідальності. Відповідачі ніколи не контролювали ініційоване кримінальне провадження; а начальник Печерського ВДВ ніколи належно не контролювала дії та бездіяльність виконавиць, навіть всупереч зобов?язуючим їх судовим рішенням. Таким чином загальний вплив діяльності відповідачів при виконанні рішення Нікопольського не є сумісний з вимогами, які висуваються до держави статтею 6 §1 Конвенції та статтею 1 Протоколу N?1 до Конвенції. Тривале порушення відповідачами його прав у ВП N?55448815 та N?56773662 за обставин цієї справи завдало значної моральної шкоди. Розмір її компенсації яку позивач оцінює у 144500,00 грн. Заявляючи такий розмір компенсації, виходить з характеру та розміру присуджених коштів й істотного збільшення економічної вартості прожиття в Україні з 2018 року, що знецінює зароблене; явно надмірного тривалого строку порушення відповідачами його права на виконання судового рішення; чисельних встановлених судом порушень діяльності відповідачів; перебування у стані тривалої невизначеності та негативного емоційно-психологічного стану безнадії, глибокого відчуття несправедливості, відчаю, обурення й розчарування, спричинених нездатністю відповідачів надати реальну допомогу, безрезультатністю виконавчих проваджень та рішень з судового контролю; умисними діями Печерської ВДВС при явно протиправному знятті арешту з ліквідного майна боржника. Форма вини є в цьому аспекті значущою. Крім того позивач більше двох років перебуває на пенсії як особа пенсійного віку, що достовірно слідує з матеріалів ВП, постійного заробітку та інших доходів натепер не має, проживає з сім?єю на території щоденних обстрілів та дронової небезпеки. В розумінні настання негативних наслідків емоційного характеру важливо також, що розмір нестягненої у ВП суми за період 2018 - липень 2025 внаслідок інфляції знецінився на 178,9%. Так за даними Держкомстату індекс інфляції у річному вимірі склав: 2018 - 109,8%, 2019 - 104,1%, 2020 - 105,0%, 2021 - 110,0%, 2022 - 126,6, 2023 - 105,1 2024 - 112,0%, 2025 (01-07) - 106,3%. з огляду на достовірні обставини цієї справи щодо відсутності будь-якої діяльності боржника з початку 2020 та невиявлення його майна, я явно не маю реальної можливості отримати ці втрати від боржника. Визначальними також є критерії, сформовані Судом у релевантних справах проти України. Зокрема, за ряду подібних обставин та неспроможності органів ДВС виконати їх обов?язки й ефективно контролювати виконавче провадження.
Представником відповідача Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центраьного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Соболєвим А.Л. надіслано до суду письмові пояснення, згідно яких зазначає про те, що на виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження №56804757 з примусового виконання до складу якого входить 3 виконавчі провадження на загальну суму заборгованості 1128929,62 грн., а саме: виконавчий лист Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 №182/6900/16-ц про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 1045347,01 грн. Керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), 18.07.2018 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження; 
виконавчий лист Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 №182/6900/16-ц про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 83582,61 грн. Керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), 27.12.2017 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження;
виконавчий лист Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 №182/6900/16-ц про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь держави суму в розмірі 8000,00 грн. Керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), 18.07.2018 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 
У межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення вжиті певні заходи примусового виконання. З метою перевірки майнового стану боржника, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження, періодично направлялись запити до Державної податкової служби України щодо наявності відкритих боржником рахунків. Згідно відповіді ДФСУ за боржником обліковувались рахунки в банківських установах, на які постановою державного виконавця накладено арешт. 
Разом з тим направлено запити до Головного управління Держпраці у Київській області, до ІС ДП «НАІС», до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України, до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, до Державної служби морського та річкового транспорту України, до Державної служби України з питань праці, до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, до Державного космічного агентства України, до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ), до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, до Головного управління Держпраці у Івано-Франківській області, до Головного управління Держпраці у Кіровоградській області, до Головного управління Держпраці у Чернівецькій області, до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, до Головного управління Держпраці у Хмельницькій області, до Головного управління Держпраці у Львівській області, до Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області, до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, до Укртрансбезпеки, до УДАІ м. Києва. 
Направлено подання до Печерського відділу поліції Головного управління національної поліції в місті Києві за невиконання рішення суду, та подання про обмеження керівника в праві виїзду за межі України до Печерського районного суду м. Києва. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником відсутнє зареєстроване майно. 
У ході примусового виконання на депозитний рахунок відділу стягнуто 1052,18 грн. з яких 1001,18 грн. перераховано на рахунок стягувача згідно платіжного доручення №6287 від 19.03.2018. 
На адресу відділу надійшов лист Національної поліції України згідно якого подання державного виконавця, щодо притягнення керівника ОСОБА_2 внесено до реєстру досудових розслідувань за №12022100060001766 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. 28.02.2023 на адресу відділу надійшла відповідь ГУ ДПС у Львівській області згідно якої дебіторська заборгованість складає 4893,2 тис. гривень. На виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області №182/6900/16-ц від 07.08.2023 державним виконавцем внесено всі документи, які стосуються зведеного ВП №56773662 до Автоматизованої системи виконавчого провадження.
Згідно відповіді Міністерства закордонних справ України інформація щодо керівника боржника ОСОБА_2 на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України відсутня.
Оскільки інформація щодо дати народження керівника у державного виконавця відсутня, інформацію щодо перетину державного кордону Державною прикордонною службою України не надано, державним виконавцем задля отримання копії реєстраційної справи відносно боржника надіслано вимогу до Львівської районної державної адміністрації та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. 
До Великоолександрівського ВДВС у Бериславському районі Херсонської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) надіслано доручення щодо перевірки наявності описаного та арештованого майна боржника. 
Згідно акту державного виконавця Великоолександрівського ВДВС у Бериславському районі Херсонської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) згідно якого встановлено, що проведення виконавчих дій на території міста Гола Пристань Херсонської області не є можливим, оскільки є окупованою російською федерацією територією. 
Згідно відповіді Львівської районної державної адміністрації встановлено, що зберігачем реєстраційної справи боржника є Печерська районна в місті Києві дПержавна адміністрація. 
Перевіркою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНДЕКСАЛТІДС" змінило своє місцезнаходження на місто Львів, вулиця Личаківська, будинок 45, у зв`язку з чим, керуючись вимогами статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанови про передачу виконавчих проваджень до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Представником відповідача Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. надіслано до суду заперечення на позов, відповідно до яких підтвердила те, що на виконанні Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ перебувають виконавчі провадження № 55448815 та № 56773662, які передані від Печерського ВДВС 27.03.2024 року. Державним виконавцем скеровано повторні запити в реєструючі органи для виявлення майна зареєстрованого за боржником. Згідно відповіді ДФС України боржник не володіє відкритими рахунками у банківських установах та звіт про фінансові результати до ГУ ДПС у Львівській області за період 2019-2024 не подавав. Згідно відповіді Головного управління статистики боржник за період 2018-2024 фінансові звіти не подавав. При виході на територію за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 45, боржника ТзОВ «Портофлот – Транс» (ТОВ «ГРАНДЕКСАЛТІДС») та його майна не виявлено та встановлено, що за даною адресою знаходиться Еліт-Оптика, про що складено відповідний акт. Згідно відповіді Державної митної служби (Львівської митниці) у період з 01.01.2021 по 17.05.2024 відсутня інформація про митне оформлення товарів боржником ТОВ «Портофлот – Транс» (ТОВ «ГРАНДЕКСАЛТІДС»). Згідно відповіді Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України відсутня інформація про зареєстровані судна, власником або судновласником яких є боржник. З метою забезпечення виконання виконавчого документа державним виконавцем внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно відповідей Головного управління Держгеокадастру земельні ділянки за боржником не обліковуються. Перевірити наявність майна: буксир-штовхач Pusher Tug «HICTRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 . СУХОВАНТАЖНЕ "DRY CARGO "ПРИМА", реєстраційний номер НОМЕР_2 . БУКСИР TUG "РИБАЧОК", реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходяться за адресою : причал м. Гола Пристань, Херсонська область вул. 1Травня, а також біля причальної стінки території нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 .) виявилось неможливим, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1364 від 28.12.2022 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться(велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», вищезазначений населений пункт входить до переліку тимчасово окупованих територій. Згідно відповіді ГУ ДПС у Львівській області боржник ТОВ «ГРАНДЕКСАЛТІДС» звіт про фінансовий стан та звіт про фінансові результати за період 2019 -2024 не подавало. 
Згідно відповіді Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України в електронних версіях Державного суднового реєстру України та Суднової книги України відсутні відомості щодо зареєстрованих суден власником або судновласником яких є ТОВ «Портофлот-Транс»(ТОВ «Грандексалтідс») код ЄДРПОУ 38449055. 
Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстровано транспортні засоби на праві власності. 
Згідно відповіді ДПС у боржника немає відкритих рахунків в банківських установах. Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 38449055 зареєстровано ТзОВ «ГРАНДЕКСАЛТІДС», яке зареєстроване за адресою м. Львів, вул. Личаківська,45. 
Згідно відповіді ГУ Держпродспоживслужби відсутні зареєстровані транспортні засоби згідно Єдиного реєстру для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарський, дорожньо-будівельних.
Додатково зазначає, що після звільнення тимчасово окупованих територій, а саме причал м. Гола Пристань, Херсонська область вул. 1Травня, а також біля причальної стінки території нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 (вул. Лермонтова,39, АДРЕСА_3 .) на яких знаходиться майно боржника БУКСИР- ШТОВХАЧ PUSHER TUG "HICTRY" рег. номер SRU060363. СУХОВАНТАЖНЕ "DRY CARGO "ПРИМА", рег. номер SRU920038. БУКСИР TUG "РИБАЧОК", рег. номер SRU601955 державним виконавцем буде вжито заходів до опису та реалізації вказаного майна для повного виконання вимог виконавчого документа. 

Процесуальні рішення, постановлені по справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 року визначено головуючу суддю Ціпивко І.І. для розгляду справи.
Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова Ціпивко І.І. від 11.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09.10.2025 року.
Ухвалою суду від 22.09.2025 року виправлено описку у згаданій вище ухвалі.
09.10.2025 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено за клопотанням представника відповідача та призначено до розгляду на 28.10.2025 року.
28.10.2025 року ухвалою Личаківського районного суду міста Львова підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 24.11.2025 року.
24.11.2025 року у судовому засіданні оголошено перерву для надання позивачу можливості ознайомитись із запереченнями на позов, які надійшли до суду від відповідачів.
16.12.2025 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08.01.2026 року повторно скеровано позивачу пояснення відповідачів.
08.01.2026 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
22.01.2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).
06.02.2026 року у судовому засіданні при розгляді справи оголошено перерву за клопотанням представника Печерського ВДВС для подання відзиву.
10.02.2026 року ухвалою суду клопотання позивача від 09.01.2026 року та 05.02.2026 року про повернення до стадії підготовчого провадження та зобов`язання відповідачів подати відзив на позовну заяву, задоволено частково. Постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування шкоди, завданої органами та їх посадовими особами. Підготовче судове засідання призначено на 26.02.2026 року.
26.02.2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача.
12.03.2026 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників судового провадження.
23.03.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті на 01 квітня 2026 року.
01.04,2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача.
Розгляд справи по суті відбувся 21.04.2026 року за участі представників відповідачів. Судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 30.04.2026 року 14:00 год. 

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.
Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Підтримали усі подані ними попередньо письмові заперечення та пояснення по справі.
Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.
Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.
Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року (справа № 182/6900/16-ц) позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» про стягнення заробітної плати, задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній плати у розмірі 235 579 грн. 77 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні у розмірі 806 767 грн. 24 коп. Рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за місяць в сумі 83 582 грн. 61 коп. допущено до негайного виконання. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс№ на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» на користь держави судовий збір у розмірі 8 000 грн. 
Постановлю апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» - залишено без задоволення. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року залишено без змін.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2017 року (справа № 182/2551/17) У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним - відмовлено.
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» - залишено без задоволення. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року залишено без змін.
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 27.12.2017 року відкрито виконавче провадження № 55448815 з виконання виконавчого листа № 182/6900/16-ц, виданий 21.12.2017 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» на користь ОСОБА_1 в розмірі 83582,61 грн.
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 11.01.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС».
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 13.03.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику: судно СТК-5, номер РУ SRU602142, номер НОМЕР_4 , номер НОМЕР_5 .
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 05.04.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику: судно ДНІПРО-7, рег.номер РУ SRU602126, номер НОМЕР_6 , порт приписки Херсон, судно «Джоббер» (СТК-50), рег.номер РУ НОМЕР_7 , номер НОМЕР_4 , порт приписки Херсон, буксир-штовхач Pusher Tug «HICTRY» рег.номер НОМЕР_1 , СУХОВАНТАЖНЕ "DRY CARGO "ПРИМА", рег.номер SRU920038. БУКСИР TUG "РИБАЧОК", рег.номер НОМЕР_3 .
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 18.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56773662 з виконання виконавчого листа № 182/6900/16-ц., виданого 04.07.2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Портофлот-Транс" на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 235 579 грн. 77 коп. 77 коп., середнього заробітку у зв`язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні у розмірі 806 767 грн. 24 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 18.07.2018 року накладено арешт на все майно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Портофлот-Транс".
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.08.2018 року (справа № 182/253/18, провадження № 4-с/0182/6/2018) скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є., про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії -задоволено. Ухвалено визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві, Менчиць Н.Є., що полягає у: непроведенні перевірки майнового стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Портофлот-Транс» ( далі ТОВ «Портофлот-Транс»), в 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження та нез?ясуванні усього належного йому на праві власності майна; у нездійсненні повторного запиту до органів Державної фіскальної служби за місцем реєстрації ТОВ «Портофлот-Транс» в цілях отримання інформації про відкриті ним рахунки в банківських та інших фінансових установах; у ненаправленні запитів начальнику Херсонського морського порту та до ДП «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» щодо з`ясування зареєстрованих за ТОВ «Портофлот-Транс» морських та інших суден, а також у ненаправленні начальнику Херсонського морського порту постанови від 11.01.2018 року про арешт майна боржника; у неініціюванні адміністративної відповідальності посадових осіб ТОВ «Портофлот-Транс» за невиконання законних вимог державного виконавця. Зобов`язати заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві, Менчиць Н.Є. вчинити наступні дії: провести перевірку майнового стану ТОВ «Портофлот-Транс» для з`ясування усього належного йому на праві власності майна; повторно направити запит до органу Державної фіскальної служби за місцем реєстрації боржника ТОВ «Портофлот-Транс» в цілях інформації про відкриті ним рахунки в банківських та інших фінансових установах; направити запити Начальнику Херсонського морського порту та до ДП Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» в цілях з`ясування зареєстрованих за ТОВ «Портофлот-Транс» морських та інших суден; направити начальнику Херсонського морського порту постанову від 11.01.2018 року про арешт майна боржника; розглянути питання про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб ТОВ «Портофлот-Транс» за невиконання законних вимог державного виконавця.
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 06.09.2018 року знято арешт, знято заборону користування та знято заборону розпорядження з рухомого майна, а саме судна ДНІПРО-7 SRU 602126, ідентифікаційний номер ІМО 8013120, порт приписки Херсон
Ухвалою нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року (справа № 182/6900/16-ц, провадження № 4-с/182/5/2020) скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (на даний час змінено назву на Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено частково. Ухвалено визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (на даний час змінено назву на Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Наталії Євгенівни щодо винесення Постанови про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №55448815 від 06.09.2018 року. Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (на даний час змінено назву на Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни щодо винесення Постанови про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №55448815 від 22.11.2018 року. Скасувати Постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (на даний час змінено назву на Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Наталії Євгенівни від 06.09.2018 року про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №55448815. Скасувати Постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (на даний час змінено назву на Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни від 22.11.2018 року про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №55448815.
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 22.11.2018 року знято арешт з морського судна «Джоббер» (СТК-5), ГЕНВАНТАЖ, рег.номер РУ НОМЕР_7 , номер ІМО: 8806084, порт приписки Херсон.
Постановою заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 06.09.2018 року знято арешт, знято заборону користування та знято заборону розпорядження з рухомого майна, а саме судна ДІПРО-7 SRU 602126, номер ІМО: 8013120, порт приписки Херсон.
Згідно постанови заступника начальника Центрального міжрегіонального управління – начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві М.Сувало проведено перевірку матеріалів зведеного виконавчого провадження № 56804757 з примусового виконання виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 року № 182/6900/16-ц. № 9 від 16.03.2023 року, постановлено дії заступника начальника відділу Менчиць Н.Є. при виконанні зведеного виконавчого провадження № 56804757 визнати такими, що вчиненні з порушенням вимог ч.4 ст. 8, ст. 13, п.1 ч.2 ст. 18, п.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»; дії державного виконавця Левицької А.С. при виконанні зведеного виконавчого провадження №56804757. Визнати такими, що вчиненні з порушенням вимог ч.4 ст. 8, ст. 13, п.1 ч.2 ст. 18, п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», дії начальника Печерського ВДВС у м. Києві Ярушевської І.І. при проведенні перевірки законності зведеного виконавчого провадження № 56804757 визнати такими, що вчиненні з порушенням вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та абзацу другого п.7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зобов`язати начальника Печерського ВДВС усунути виявлені порушення та здійснити контроль за подальшим виконанням рішення суду.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 року (справа № 182/6900/16ц, провадження № 4-с/182/12/2023) скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) допущену у виконавчому провадженні ВП №56773662 при примусовому виконанні рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 року по справі №182/6900/16-ц щодо стягнення з ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 235 579,77 грн., середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні у розмірі 806 767,24 грн., відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення допущені у виконавчому провадженні ВП №56773662 при примусовому виконанні рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 року по справі №182/6900/16-ц щодо стягнення з ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 235 579,77 грн., середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні у розмірі 806 767,24 грн., відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.08.2023. року (справа № 182/6900/16ц, провадження № 4-с/182/9/2023) скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) допущену під час примусового виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 року по справі №182/6900/16-ц, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій та зобов`язано державного виконавця усунути порушення, зазначені в ухвалі суду.
Постановами державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. від 14.03.2024 року постановлено передати виконавчі провадження №55448815 та № 56773662 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у строк до 21.03.2024.
Згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо передачі виконавчого провадження відмовлено.
Постановою від 27.03.2024 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. прийнято згадані вище виконавчі провадження.
Постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. від 28.06.2024 року у виконавчому провадженні № 55448815 виконавчий документ повернуто стягувачу.
Постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. від 28.06.2024 року у виконавчому провадженні № 56773662 виконавчий документ повернуто стягувачу.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 року (справа № 182/6900/16-ц, провадження № 4-с/0182/1/2025) скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник Соломії Богданівни задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 червня 2024 року у ВП №55448815 Головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник Соломії Богданівни, якою виданий 21 грудня 2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області виконавчий лист № 182/6900/16-ц про стягнення з ТОВ "ПОРТОФЛОТ-ТРАНС" на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 83 582,61 грн. повернуто стягувачу. Визнано неправомірною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 червня 2024 року у ВП №56773662 Головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник Соломії Богданівни, якою виданий 04 липня 2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області виконавчий лист №182/6900/16-ц про стягнення з ТОВ "ПОРТОФЛОТ-ТРАНС" на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати у розмірі 235 579 грн. 77 коп., середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні у розмірі 806 767,24 грн., відшкодування моральної шкоди 3000 грн. повернуто стягувачу.
Постановою від 28.01.2025 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. відновлено згадані вище виконавчі провадження.
Постановами від 29.01.2025 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. передано виконавчі провадження № 55448815 та №56773662 до Печерського ВДВС м. Києва у строк до 29.01.2025.
Постановами від 10.02.2025 року державним виконавцем Печерського ВДВС Каландей Р.Б. прийнято виконавчі провадження № 55448815 та № 56773662.
Постановами від 11.02.2025 року державним виконавцем Печерського ВДВС Каландей Р.Б. передано виконавчі провадження № 55448815 та № 56773662 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у строк до 11.02.2025.
Постановами від 19.02.2025 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобельник С.Б. прийнято виконавчі провадження № 55448815 та № 56773662.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких закон виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421.
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
Щодо відшкодування моральної шкоди
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 1, ч. 3 ст. 22 ЦК України).
Збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, утраті або пошкодженні майна, а також неодержанні кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Обов`язок доведення наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Стаття 56 Конституції України закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст. 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Застосовуючи положення ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (див.: пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18).
Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.
Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.
Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 638/9600/20 (провадження № 61-10552св23).
При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби.
Саме такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 757/23847/21 (провадження № 61-1913св23), від 30 листопада 2022 року у справі № 753/11250/14-ц (провадження № 61-6568св22).
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 686/5244/21).
У постанові Верхового Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) зазначено, що невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20) зазначено, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, що набрало законної сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість виконання судового рішення.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).
У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 613/814/16-ц (провадження № 61-20218св19) зроблено висновок про те, сам факт тривалого невиконання судового рішення не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді стягнення нестягнутої за рішенням суду суми.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19, від 18 вересня 2024 року у справі № 537/4628/23 (провадження № 61-6836св24).
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на неправомірну бездіяльність державних виконавців Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які протягом тривалого часу не вживали усіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання судових рішень, що завдало йому душевних страждань та переживань, призвело до негативних емоцій, принижень, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості та безкарності.
Відтак, проаналізувавши усі докази у справі у їх сукупності, з урахуванням вказаних норм законодавства суд дійшов висновку про те, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 покликався на те, що з вини виконавчої служби тривалий час не виконувалось рішення суду про стягнення на його користь суми заборгованості із заробітної плати, у зв`язку з чим просив стягнути із відповідачів суму боргу, як завдану йому шкоду в розмірі не стягнутої суми за виконавчим листом.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням у виконавчих провадженнях № 55448815 та № 56773662, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчим документом, а не боржником у грошовому зобов`язанні, і є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До відділу державної виконавчої служби не переходять зобов`язання боржника за виконавчим документом, а суд під час розгляду справи не установив, що державний виконавець або орган державної виконавчої служби спричинив майнову шкоду позивачу.
Відтак, суд проаналізувавши усі обставини у справі, дослідивши усі докази та надавши їм оцінку, дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог про відшкодування майнової шкоди та відсутність правових підстав для покладення на Державу Україну обов`язку сплатити позивачу суму боргу, зобов`язання за якими має Товариство з обмеженою відповідальністю «Портофлот-транс».
Таким чином, у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди слід відмовити.
Разом з тим, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що: адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відтак, суд дійшов висновку, що протиправна бездіяльність органів державної виконавчої служби встановлена як постановою Львівського апеляційного суду від 20.02.2024, так і за результатами проведеної перевірки, а тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає.
Судом встановлено, що судовими рішеннями (ухвалами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області та постановами Дніпровського апеляційного суду) визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця при здійсненні примусового виконання рішення суду про стягнення на користь позивача грошових коштів
Неправомірна бездіяльність та неправомірність дій державних виконавців при виконанні зведеного виконавчого провадження підтверджується також постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління – начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві М. Сувало № 9 від 16.03.2023 року, якою дії заступника начальника відділу Менчиць Н.Є. при виконанні зведеного виконавчого провадження № 56804757 визнані такими, що вчиненні з порушенням вимог ч.4 ст. 8, ст. 13, п.1 ч.2 ст. 18, п.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»; дії державного виконавця Левицької А.С. при виконанні зведеного виконавчого провадження №56804757 визнані такими, що вчиненні з порушенням вимог ч.4 ст. 8, ст. 13, п.1 ч.2 ст. 18, п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», дії начальника Печерського ВДВС у м. Києві Ярушевської І.І. при проведенні перевірки законності зведеного виконавчого провадження № 56804757 визнані такими, що вчиненні з порушенням вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та абзацу другого п.7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини, залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки.
Встановлена неправомірність дій державних виконавців, наслідками чого є негативні емоції.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з моральними стражданнями, переживаннями, яких зазнала потерпіла особа, глибини цих страждань та переживань.
За таких обставин, враховуючи неправомірну бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) при виконанні зведеного виконавчого провадження, оскільки таку встановлено як судовими рішеннями, так і за результатами проведеної перевірки, і що вищевказана бездіяльність знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачу шкодою.
Суд дійшов висновку, що бездіяльністю державного виконавця позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він зазнав душевних страждань, пов`язаних із тривалим невиконанням судових рішень, а також у зв`язку з тим, що вимушений був неодноразово звертатись до державної виконавчої служби, суду із клопотанням та скаргами, що також йому завдало душевних страждань та переживань, викликало постійні стреси, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, інші негативні переживання, призводило до вимушених зміни у її звичному житті.
Відтак, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідачів, принцип пропорційності, розумності та справедливості, реальні страждання та переживання позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач суд дійшов висновку про визначення суми моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача у сумі 20000,00 гривень.
Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини державних виконавців у завданні моральної шкоди, а також те, що наведеним вище судовим рішенням про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
В пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду.
У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/19 (провадження №12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не впливають.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 .
Відповідач 1: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: 79019, м. Львів, просп.В.Чорновола,39, код ЄДРПОУ 35009358.
Відповідач 2: Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),місце знаходження: 01011, м. Київ, вулиця Різницька, будинок 11-Б, код ЄДРПОУ 34979022.
Повний текст рішення складено 30.04.2025 року.

Суддя         Ірина ЦІПИВКО