Справа № 503/256/26 
Провадження № 2/503/628/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Серебрійська Юлія Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:
Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович вчинив виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 4070 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості та плати за вчинення цього виконавчого напису в загальному розмірі 32150,00 грн. У виконавчому написі зазначено, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 0498-2804 від 28.09.2020 року, укладеним із ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Однак, позивач вважає згаданий вище виконавчий напис таким, що був вчинений з порушенням принципу безспірності; сам виконавчий напис було видано за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально. У зв`язку з чим повивач для захисту своїх прав змушений пред`явити відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника – адвоката Редьки М.Г. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4070 від 01.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» коштів в сумі 32150 грн 00 коп., що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в межах виконавчого провадження № 67228638, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Серебрійською Юлією Олександрівною; а також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1064,96 грн і за подання заяви поро забезпечення позову в розмірі 532,48 грн та у вигляді витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 9000,00 грн. 
Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того до самої позовної заяви додано докази надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме відповідачу та третім особам – приватному нотаріусу і приватному виконавцю в електронній формі у їх електронні кабінети, що підтверджують квитанції № 6198244, № 6198243 і № 6198245 від 05.03.2026 року про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (а.с.35-40).
27.02.2026 року, тобто до подання позовної заяви, ухвалою суду (а.с.21-22), за відповідною заявою представника позивача, було вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67228638 відкритому 22.10.2021 року на підставі виконавчого напису № 4070 від 01.06.2021 року.
11.03.2026 року ухвалою суду (а.с.44-46) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив); а третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, встановлено 10-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження строк для надання письмового пояснення щодо позову, а щодо відзиву протягом десяти днів з моменту отримання останнього, водночас учасникам справи було встановлено строк протягом п`яти днів з моменту їх отримання надати відповіді на такі пояснення. Копію ухвали направлено учасникам справи у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем ОСОБА_1 і його представником – адвокатом Редькою М.Г., у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 і 7 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до електронного кабінету представника позивача 14.03.2026 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.50); відповідачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та третіми особами – приватним нотаріусом Бригідою В.О. і приватним виконавцем Серебрійською Ю.О., у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 14.03.2026 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.49, 51-52). Окрім того судом в порядку, передбаченому ч.1 ст. 84 ЦПК України, було вирішено клопотання представника позивача про витребування доказів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Серебрійської Ю.О.
16.03.2026 року представник за довіреністю відповідача – Цигульський О.В. з використанням системи «Електронний суд» подав з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.53-55), зазначивши, що заявлена позивачем вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 90000 грн є такою, що не підлягає стягненню з відповідача через надмірність вказаних сум, які не відповідають складності справи, а також критерію реальності та розумності таких витрат, а відтак на думку представника відповідача підлягає частковому задоволенню, в розмірі середньо ринкової вартості цієї послуги, що складає 2500,00 грн.
Також 16.03.2026 року представник за довіреністю відповідача – Цигульський О.В. з використанням системи «Електронний суд», на виконання ухвали суду від 11.03.2026 року (а.с.44-46) в частині витребування доказів, подав заяву про виконання ухвали (а.с.59) до якої додав копії відповідних документів (а.с.61-65), а саме кредитного договору «Стандарт» № 0498-2804 від 28.09.2020 р. та Правил надання грошових коштів у кредит («Стандарт») ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».
24.03.2026 року представник позивача – адвоката Редьки М.Г. подав з використанням системи «Електронний суд» клопотання про долучення доказів (а.с.67-68), які були отриманні ним вже після подання позову, а саме копії відповіді приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Серебрійської Ю.О. від 23.03.2026 року за вих. № 67228638/43309 (а.с.69) з додатком до неї у вигляді копії кредитного договору «Стандарт» № 0498-2804 від 28.09.2020 р. (а.с.69 на звороті). Окрім того до самої клопотання додано докази надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43, ч.9 ст. 83 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме відповідачу та третім особам – приватному нотаріусу і приватному виконавцю в електронній формі у їх електронні кабінети, що підтверджують квитанції № 6422906, № 6422907 і № 6422908 від 24.03.2026 року про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (а.с.70-72).
31.03.2026 року на адресу поштою надійшов лист від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Серебрійської Ю.О. від 19.03.2026 року № 42342 (а.с.73-75), на виконання ухвали суду від 11.03.2026 року (а.с.44-46) в частині витребування доказів, до якого додано копію кредитного договору «Стандарт» № 0498-2804 від 28.09.2020 р.
У встановлений судом строк учасники справи не скористались своїми процесуальними правами учасників справи, зокрема відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подав; а треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не подали письмових пояснень щодо позову. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
Згідно пункту 1.4 Правил надання грошових кошів у кредит («Стандарт»), затверджених Наказом виконавчого директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Резуєва Є.В. №76-П від 25.06.2020 року (а.с.61 на звороті-65), останні є невід`ємною частиною Договору та разом з Кредитним Договором складають єдиний Договір. 
28.09.2020 року з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у простій письмовій формі було укладено кредитний договір «Стандарт» № 0498-2804 (а.с.61, 69 на звороті, 74), згідно умов якого позичальник отримує грошові кошти в сумі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, із зобов`язанням сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, строк кредиту – 19 днів, сукупна вартість кредиту складає 138,00% від суми кредиту або 13800,00 грн, що включає в себе проценти за користування кредитом – 38,00% або 3800,00 грн.
01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович вчинив виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 4070 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальної суми заборгованості за договором № 0498-2804 від 28.09.2020 року, укладеним із ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», за період 17.10.2020 року по 12.05.2021 року у сумі 31800,00 грн, з якої 10000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 21800,00 грн – прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам, а також стягнуто 350,00 грн – плати за вчинення нотаріусом виконавчого напису та які було стягнуто із стягувача, що підтверджується копією відповідного виконавчого напису (а.с.16).
22.10.2021 року, на підставі вказаного вище виконавчого напису та заяви стягувача про примусове виконання (а.с.16 на звороті), приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Серебрійською Ю.О. відкрито виконавче провадження № 67228638 боржником в якому є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про що свідчить копія відповідної постанови (а.с.17).
09.02.2023 року наказом Міністерства юстиції України № 560/5 (а.с.20) було анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 21 січня 2011 року за № 8404 на ім`я ОСОБА_2 .
30.01.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Серебрійською Ю.О., в межах виконавчого провадження № 67228638, винесено постанову (а.с.18) про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з врахування виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 35663,74 грн.
Також 30.01.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Серебрійською Ю.О., в межах виконавчого провадження № 67228638, винесено постанову (а.с.19) про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 , які останній отримує від військової частини НОМЕР_2 .

Нормативно-правове застосування:
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
В свою чергу ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII (надалі за текстом – Закон) передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону (в редакції чинній на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».
Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі за текстом – Порядок).
Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Висновки суду 
– щодо безспірності заборгованості про яку йдеться у оспорюваному виконавчому написі:
Згідно підпунктів 3.2. і 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Відповідно до підпункту 5.1. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
При цьому, згідно підпунктів 6.1. і 6.2. пункту 6 глави 16 розділу ІІ Порядку, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.
Відповідно до підпунктів 7.1. і 7.3. пункту 7 глави 16 розділу ІІ Порядку, у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису.
Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса.
Згідно із пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Із підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку слідує, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
За змістом вищевказаних норм права на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.
Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 і від 09 вересня 2020 року у справі № 202/2506/17-ц з подібних правовідносин.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) та застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 202/2506/17-ц (провадження № 61-35277св18).
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною (висновок застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 755/14101/16-ц (провадження № 61-29842св18).

– щодо надіслання вимоги про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором:
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положенням ч.2 і 3 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальні обов`язки позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Крім того, пункт 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України передбачає обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Отже, при вирішенні спору з приводу правомірності вчинення виконавчого напису іпотекодержатель має довести, що він направив на адресу іпотекодавця, зазначену у договорі іпотеки, вимогу про усунення порушень (висновок застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 359/4435/19 (провадження № 61-527св21).
Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «БАНК ФОРВАРД». Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Аналогічний висновок застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18)
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем ОСОБА_1 та/або принаймні надіслання йому вимоги про усунення порушень зобов`язання, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості оспорити вимогу кредитора або ж виконати її, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.
Таким чином відсутні докази отримання позивачем ОСОБА_1 та/або принаймні надіслання йому письмової вимоги (повідомлення) про існування грошової заборгованості.
У зв`язку з чим суд вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом без дотримання вимог, передбачених ст. 88 Закону, глави 16 розділу ІІ Порядку та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

– щодо нотаріального посвідчення кредитного договору, як підстави для видання виконавчого напису:
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.
Установлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.04.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
Відповідачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та третьою особою – приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. на спростування позовних вимог позивача, не було надано суду доказів того, що Кредитний договір № 0498-2804 від 28.09.2020 року, укладений із ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», був нотаріально посвідчений. При цьому, зміст копій останнього (а.с.61, 69 на звороті, 74) та виконавчого напису (а.с.16) також не вказує на зазначене. 
Укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Аналогічні висновки застосовані Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) і від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19).
У зв`язку з чим суд вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом без дотримання вимог, передбачених ст. 88 Закону, глави 16 розділу ІІ Порядку та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що оспорюваний виконавчий напис вчинений на окремому спеціальному бланку нотаріальних документів, а не на оригіналі документа чи його дублікаті, що є порушенням вимог ст. 87 Закону та підпункту 5.1. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Ураховуючи зазначене, а також те, що відповідачем не було надано відзив на позовну заяву (відзив) та/або жодних доказів на спростування обставин зазначених позивачем в своєму позові, то суд приходить до висновку про те, що позовна вимога підлягає повному задоволенню.

– щодо судових витрат:
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в загальному розмірі 1597,44 грн, які були сплачені останнім через портал оплати GOVPAY24 в сумі 1064,96 грн за подання до суду позовної заяви, відповідно до квитанції ID: 1466-4465-8830-9470 АТ «ТАСКОМБАНК» від 05.03.2026 року (а.с.1), та в сумі 532,48 грн за подання до суду заяви про забезпечення позову (до подання позовної заяви), відповідно до квитанції ID: 1432-5578-1956-8506 АТ «ТАСКОМБАНК» від 27.02.2026 року (а.с.1 у провадженні № 2-з/503/5/26).
Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. 
Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).
Відповідно до копій договору № 24-02-26/1 про надання правничої допомоги (а.с.31-32), укладеного 24.02.2026 року між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ЛЕКС-ЮА»; акту від 04.03.2026 року прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 24-02-26/1 від 24.02.2026 року (а.с.34); та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних АО «ЛЕКС-ЮА» від 24.02.2026/1 року (а.с.34 на звороті), із зазначенням наданих послуг та витраченого на них часу, вартість наданих послуг складає 9000,00 грн.
Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції, а саме надання усної консультації, витребування документів, складання зави про забезпечення позову позовної заяви і позовної заяви.
При цьому представник відповідача за довіреністю Цигульський О.В. у своєму клопотанні (а.с.53-56) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявив про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх непропорційність.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.
Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.
В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд звертає увагу на те, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» від 03 грудня 2025 року № 4695-IX передбачає, що з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 3209 гривень, а для працездатних осіб - 3328 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону встановлено з 1 січня 2026 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8647 гривень; а у погодинному розмірі - 52 гривні.
Таким чином заявлений представником позивача до стягнення з відповідача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн перевищує більше ніж у 2 рази місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб та становить 1,04% розміру місячної мінімальної заробітної плати.
В свою чергу сам розмір вартості надання професійної правничої допомоги в сумі 9000 грн за 10 годин роботи адвоката (а.с.34 на звороті) перевищує більше ніж у 173 разів законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі.
При цьому, суд зауважує, що предметом судового розгляду є малозначна справа, а відтак суд вважає сам розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн, із розрахунку погодинної оплати, є непропорційним до предмету судового розгляду у даній справі.
Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У зв`язку з чим, суд з врахуванням принципу пропорційності, вважає обґрунтованим розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у даній категорії справ не має перевищувати 5000 грн, а тому необхідно зменшити їх розмір до цієї суми.
У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним стягнути понесені позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

– щодо заходів забезпечення позову:
Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 27.02.2026 року (а.с.21-22) на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили після спливу якого вони вважаються скасованими.
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 38548598, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович; адреса місцезнаходження: 02068, м. Київ, пр. Григоренка, 15, прим.3; приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Серебрійська Юлія Олександрівна; адреса місцезнаходження: 65016, м. Одеса, вул. Львівська, буд. 48-Ж, офіс № 303/3, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
Визнати виконавчий напис № 4070, вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» коштів в сумі 32150 грн 00 коп., таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 6597 (шість тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн 44 коп.
Продовжити дію заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67228638 відкритому 22.10.2021 року, вжитих ухвалою суду від 27.02.2026 року, на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили після спливу якого вони вважаються скасованими.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко