Справа № 606/72/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м.Теребовля 
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Мельник А.В.
за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С., 
представника позивачів адвоката Дяків О.Я.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Теребовлянської міської ради (ОТГ) про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися через представника адвоката Дяків О.Я. до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області (ОТГ), у якому просять визнати за ними право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 кожній, з яких 1/5 частка, як за членами колишнього колгоспного двору, 1/10 частка в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 . 
В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 належав до статусу колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 , членами: дочка - ОСОБА_6 , зять - ОСОБА_4 , онуки - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
Шлюб між батьками позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано 16.04.2003.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 заповіту не складав.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли.
Після смерті ОСОБА_4 , постановою нотаріуса від 23.05.2025 було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок було зареєстровано за колгоспним двором, який складається з п`яти членів, головою якого була ОСОБА_8 . 
Позивачі зверталися до державного реєстратора із необхідною заявою для можливості реєстрації їхньої частки в даному будинковолодінні як членів колгоспного двору.
Однак, 25.04.2025, кожен із позивачів отримав Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Основною підставою відмови є «подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно». В усному порядку реєстратор роз`яснив позивачам, що оскільки відсутній правовстановлюючий документ - не можливо встановити частки кожного позивача у даному будинковолодінні.
Враховуючи вказані обставини, позивачі звернулись до суду для визнання права власності на відповідні частки у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 за рішенням суду.
Ухвалою суду від 26.01.2026 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2026, яке за клопотанням представника позивачів було відкладено на 02.04.2026.
Ухвалою суду від 02.04.2026 задоволено клопотання представника позивачів та залучено ОСОБА_3 в якості співвідповідача до участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Теребовлянської міської ради (ОТГ) про визнання права власності, призначено підготовче судове засідання у справі на 12.05.2026.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Дяків О.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.
Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області (ОТГ) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.
Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.10.1990, виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, що складається з 4-ти членів, головою якого є ОСОБА_8 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Теребовлянської районної Ради народних депутатів № 213 від 23.10.1990. 
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.09.2023 позов задоволено частково, встановлено факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 30 жовтня 1990 року, видане виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради Тернопільської області ОСОБА_8 , дійсно належить ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.04.2024 апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.09.2023 залишено без змін.
Згідно довідок, виданих старостою Острівецького старостинського округу Теребовлянської міської ради від 15.04.2025 за №16/3-08/73, від 24.04.2025 за №16/3-08/76, копії погосподарської книги домогосподарства по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 належав до статусу колгоспного двору, членами якого були: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_6 , зять - ОСОБА_4 , онука - ОСОБА_1 , онука - ОСОБА_7 .
У будинку по вищевказаній адресі також були зареєстовані: син – ОСОБА_9 , його дружина ОСОБА_10 , дочки – ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Проживали тимчасово на спадщині батька ОСОБА_13 в АДРЕСА_2 , але прописані були в АДРЕСА_2 .
Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 від 27.03.2009, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_8 , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 125,2 кв.м., з якої житлова – 69,2 кв.м.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
З огляду на викладене, ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_15 належало по 1/5 частці житлового будинку кожному.
Такого ж висновку дійшов суд у рішенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.09.2023 у справі № 606/2207/22, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.04.2024.
Отже,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належить по 1/5 частці у майні колгоспного двору: житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору. Батькові позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала 1/5 частка у майні вказаного колгоспного двору.
ОСОБА_4 та ОСОБА_16 зареєстрували шлюб і після його реєстрації останній присвоєно прізвище « ОСОБА_17 », що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 18.01.1987. 16.04.2003 вказаний шлюб було розірвано без зміни прізвища, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 16.04.2003.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Тернопіль Тернопільської області УРСР та її батьками є ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_6 – мати.
Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області УРСР та її батьками є ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_6 – мати.
У рішенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.09.2023, справа №606/2207/22 також встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 28.08.2010 між ОСОБА_18 та ОСОБА_7 було укладенено шлюб, внаслідок чого ОСОБА_17 змінила своє прізвище на ОСОБА_19 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_7 , виданого повторно уповноваженим органом Російської Федерації 14.11.2018 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено запис №91 від 17.03.2009.
За життя ОСОБА_4 заповіту не склав. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно.
Постановою завідувача Теребовлянської державної нотаріальної контори за №280/02-14 від 23.05.2025 відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок було зареєстровано за колгоспним двором, який складається з п`яти членів, головою якого була ОСОБА_8 . У постанові вказано, що у справах Теребовлянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №86/2025 від 28.04.2025 після смерті ОСОБА_4 за заявою спадкоємців за законом дочки ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_1 по 1/2 спадкового майна. Інших спадкоємців за законом немає. 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зверталися до державного реєстратора із необхідною заявою для можливості реєстрації їхньої частки в даному будинковолодінні як членів колгоспного двору.
25.04.2025, кожен із позивачів отримав Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови є подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. 
Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до правовідносин щодо спадкування після його смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року.
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивачів має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно.
За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Отже, з урахуванням всього вищевказаного, кожна з позивачів успадкувала по 1/10 частці будинку (1/5 частка батька була поділена навпіл між двома спадкоємцями).
Таким чином, частка кожної з позивачів складає 3/10 (1/5 - належна кожній частка як члена колгоспного двору + 1/10 - частка, отримана в спадщину від батька).
Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачами, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачі не можуть реалізувати своїх прав, їхні права підлягають судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання: за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 3/10 частки житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 кожній.
Керуючись статтями 4, 12, 200, 247, 265, 354 ЦПК України, статтями 4, 5, 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Теребовлянської міської ради (ОТГ) про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;
Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ;
Відповідач: Теребовлянська міська рада Тернопільської області (об`єднана територіальна громада), місцезнаходження: вул. Кн.Василька, 104А, м. Теребовля, Тернопільської обл., код ЄДРПОУ 04058456.
Повний текст рішення суду складено 21.05.2026.

Суддя А.В.Мельник