Справа № 465/1191/26 
Провадження 2/465/2820/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
12.06.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Баран О.І.,
з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:
позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_1 , місце проживання:   АДРЕСА_1 ),
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання:   АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 ), 
предмет позову: стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:
12 лютого 2026 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача, у якій просив суд 
- стягнути з відповідача заборгованість за договором позики та розписки від 03.12.2012 в сумі 700 000,00 грн, 3% річних в сумі 67027,00 грн, нарахованих за період 03.12.2022 - 10.02.2026 та інфляційні втрати в сумі 195500,21 грн за період грудень 2022 року - січень 2026.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 13.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с.16-17).
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08.05.2026) вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на 54/100 частки нежитлової будівлі А-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 11987240 та належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 38-41, 51-52).
19 травня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Із поданого відзиву вбачається, що відповідач частково визнає заявлені позовні вимоги, а саме в межах суми основної заборгованості, за договором позики від 03.12.2012, водночас щодо решти позовних вимог просить суд відмовити у задоволені. (а.с. 53-56).
До початку судового засідання, призначеного на 22.05.2026 від позивача, через систему «Електронний суд» на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд: 
- стягнути з відповідача частину заборгованості за договором позики та розписки від 03.12.2012 року в сумі 350000 грн, 3% річних в сумі 33513,50 грн та інфляційні втрати в сумі 97750,10 грн.
Заява мотивована тим, що між сторонами розпочато переговори щодо врегулювання спору в добровільному порядку, однак остаточної домовленості не досягнуто.
До початку підготовчого судового засідання від позивача та уповноваженого представника відповідача, адвоката Огородника О.І., надійшли заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі та закриття підготовчого провадження із призначенням справи до судового розгляду. Крім цього, адвокат Огородник О.І. не заперечив проти розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог, прийняття її до розгляду та задоволення (вх.№16624/26 від 22.05.2026 та вх.№16632/26 від 22.05.2026).
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2026 прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 12.06.2026 (а.с. 62-63).
12 червня 2026 року від позивача та уповноваженого представника відповідача, адвоката Огородника О.І., надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до їх змісту: 
- позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі; 
- представник відповідача, адвокат Огородник О.І., вказав про визнання позову в частині стягнення основної заборгованості, тобто у сумі 350 000,00 грн. У задоволенні решти вимог просив відмовити.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
3 грудня 2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), скла розписку ОСОБА_1 (батьку) про те, що отримав від нього грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень 00 копійок та зобов`язався повернути всю суму одноразово особисто батькові у місті Львові до 03.12.2022 (а.с. 9). 
Факт написання розписки учасниками справи не оспорюється.
Того ж дня у м. Львові сторони підписали Договір позики грошових коштів (надалі - Договір) (а.с. 8).
За змістом преамбули указаного Договору позивач (Позикодавець») та відповідач (Позичальник), діючи добровільно без будь-якого тиску та примусу, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, уклали цей Договір про таке: 
1. Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти у сумі 700000 (сімсот тисяч) гривень 00 коп., що еквівалентно 87576 (восьмидесяти семи тисячам п`ятистам сімдесяти шістьом) доларам США 63 центам за курсом НБУ станом на 03.12.2012, строком до 03.12.2022. 
2. Позичальник зобов`язусться повернути таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в повній сумі і в строк, передбачений п.1 даного Договору.
3. Грошові кошти, які є предметом цього Договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього Договору.
4. Повернення позики повинно бути здійснено у місті Львові шляхом готівкового розрахунку.
5. У разі девальвації протягом строку дії цього Договору національної грошової одиниці України, Позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 87576 (восьмидесяти семи тисячам п`ятистам сімдесяти шістьом) доларам 63 центам США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу. 
6. Позика вважається повернутою в момент передачі грошових коштів повної суми позики Позикодавцеві.
7. Якщо Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми.
8. У разі, коли Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю позику, Позикодавець вправі буде пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством.
9. Позикодавець зобов`язується на вимогу Позичальника підписати зміни до цього договору позики, пов`язані зі скороченням строку його дії.
10. Сторони свідчать, що цей Договір не с результатом впливу тяжких для них обставин, укладення Договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови Договору та його наслідки сторонам однаково зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають на момент укладення цього Договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин.
11. За згодою сторін зміни і доповнення до цього Договору вносяться шляхом укладення додаткового договору. При відсутності домовленості питання вирішуються у передбаченому законом порядку.
12. Спори, що можуть виникнути після укладення цього договору, вирішуються в передбаченому законом порядку.
13. Цей Договір складено в одному примірнику, що видається Позикодавцю, який зобов`язується після повного виконання Позичальником зобов`язання за цим Договором передати цей примірник Позичальнику з письмовою розпискою про одержання грошових коштів.
Факт складання та підписання Договору учасниками справи не оспорюється.
Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором не надано. 
Втім, позивач, з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд: стягнути з відповідача частину заборгованості за договором позики та розписки від 03.12.2012 року в сумі 350000 грн, 3% річних в сумі 33513,50 грн та інфляційні втрати в сумі 97750,10 грн.
Оцінка судом
Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Крім цього, ч. 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 
45. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленості стосовно істотних умов; б) передання речі однією стороною іншій або вчинення іншої дії (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
46. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).
47. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
48. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини перша - третя статті 545 ЦК України).
49. Договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого позичальник може надати розписку, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує передання грошей або інших речей позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту такого передання, що може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак її складанню має передувати надання коштів або інших речей у борг. 
Розписка про отримання в борг коштів є документом, який після отримання коштів видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної суми коштів. Отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулося передання певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для встановлення факту укладення договору повинен незалежно від найменування документа виявити зміст правовідносин сторін та відповідно від цього зробити відповідний висновок (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 175/3127/22).
50. Положення договору про те, що його сторона отримала платежі до підписання договору, означає, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2020 року у справі № 916/667/18).
51. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
52. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення (речення перше пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Відповідачем визнаються вимоги в частині основної суми заборгованості. Відповідач не погодився з вимогами позивача, щодо правомірності стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період 03.12.2022 - 10.02.2026.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
У постанові від 09.09.2020 у справі № 572/2515/15-ц Верховний Суд вказав, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».
Отже, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17.
Враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, позовні вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд повинен врахувати Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час.
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів.
Зокрема, дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, від 12 лютого 2025 року в справі № 758/5318/23); на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22, від 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23, від 07 квітня 2025 року в справі № 751/2085/24, від 19 березня 2026 року в справі № 824/111/25, від 11 травня 2026 року в справі № 754/3775/24.
З урахуванням висновків Верховного Суду про застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до подібних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.
Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду позивачем, із застосуванням коефіцієнта 0,8, сплачено 7 700,22 грн судового збору за подання позову (а.с. 4, 13) та 532,48 грн за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 29, 36).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового розміру в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За приписами частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Сума переплати судового збору становить 3 850,12 грн, а сума 4 382,58 грн підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 350 000,00 грн, що становить 72,73 % (350 000,00 х 100 % : 481 263,60), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 3 187,45 грн потрібно покласти на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  загальну заборгованість в розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок заборгованості за договором позики від 03.12.2012.
У задоволені решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  3 187 (три тисячі сто вісімдесят сім) гривень 45 копійок витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Повний текст рішення складено 12.06.2026.

Суддя Баран О.І.