Справа № 127/32240/23
Провадження № 22-ц/801/1650/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року	Справа № 127/32240/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Сала Т. Б., Міхасішина І. В.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
скаржник (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
стягувач ОСОБА_2 ,
державний виконавець Другого Відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України Слободянюк Вікторія Вікторівна,
розглянувши у відкритому судового засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Деркачем Василем Григоровичем,на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2026 року, постановлену у складі судді Романюк Л. Ф. у м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в:
12.03.2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (надалі- відділ ДВС) Слободянюк В. В. та просила скасувати постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні №79450390, посилаючись на те, що постановою державного виконавця від 10.02.2026р., винесеною під час примусового виконання виконавчого листа №127/32240/23, виданого 28.02.2024р. Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, на неї накладено штраф у розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду в частині узгодження дій щодо дитини та неповідомлення місцезнаходження дитини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 18 травня 2026 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Ухвала суду мотивована тим, що боржник не виконала обов`язок, визначений виконавчим документом, а тому державний виконавець правомірно наклав штраф в порядку статей 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження»
На таку ухвалу суду ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Деркача В. Г., подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подану нею скаргу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, не дав оцінки тій обставині, що вона виконала вимоги, покладені на неї судом.
09.06.2026 року від представника відділу ДВС Кольцової Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін. Доводи відзиву полягають у тому, що накладення штрафу було правомірним.
Стягувач ОСОБА_2 не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Деркач В. Г. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління МЮУ Кольцова Л. О. заперечила проти апеляційної скарги, підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
По справі встановлено наступне:
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та про визнання порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволено частково та ухвалено:
?Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усунути перешкоди в спілкуванні батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
?Визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері дитини та з урахуванням бажання дитини:
?Щовівторка щомісяця з 16:30 год. до 20:30 год.
?Щочетверга щомісяця з 16:30 год. до 20:30 год.
?Щонеділі щомісяця з 10:00 год. до 18:00 год.
?Кожного року у день народження дитини ОСОБА_3 - навідувати його з можливістю привітання з днем народження та за бажанням дитини бути присутнім на його святах з приводу дня народження.
?Свята: Новий рік, Різдво Христове, Паска, Трійця, тощо, навідувати сина ОСОБА_3 з можливістю привітання з даними святами.
? ОСОБА_4 дитини її батьком до дошкільного навчального закладу, навчального закладу з можливістю забрати дитину із таких закладів, з урахуванням думки дитини.
?Участь батька у батьківських зборах, святах та інших заходах, в яких бере участь дитина, як в присутності матері, та і без неї.
?Можливість необмеженого телефонного або онлайн спілкування за допомогою будь – яких засобів зв`язку, у тому числі інтернет додатків.
?Зобов`язати мати ОСОБА_1 негайно попереджати батька ОСОБА_2 про будь які стани дитини, що можуть становити загрозу її життю чи здоров`ю та забезпечити вільну можливість батька піклуватись про дитину.
?Зобов`язати мати ОСОБА_1 за вимогою батька ОСОБА_2 повідомляти про місцезнаходження дитини, її фізичний чи психологічний стан.
?Заборонити матері ОСОБА_1 налаштовувати дитину ОСОБА_3 проти свого батька ОСОБА_2 .
?Зобов`язати батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.
?В решті позовних вимог- відмовлено. Рішення набрало законної сили 25.07.2024 року після його перегляду в апеляційному порядку (постанова Вінницького апеляційного суду від 25.07.2024 року).
-на виконання цього рішення 28.02.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, виконавче провадження №79450390 (а. с. 75 – 250, т.1, а. с. 1 – 56, т.2) 
-постановою державного виконавця про накладення штрафу від 10.02.2026р. на ОСОБА_1 накладено штраф в порядку статей 63,75 ЗУ «Про виконавче провадження», за невиконання рішення суду в частині того, що батьки попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини і на вимогу батька повідомляти місцезнаходження дитини(а.с.218, т.1).
Кожна людина, для визначення її прав і обов`язків і для встановлення обґрунтованості пред`явленого їй кримінального обвинувачення має право на основі повної рівності на те, щоб її справа була розглянута прилюдно і з додержанням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом (стаття 10 Загальної декларації прав людини).
Право на справедливий судовий розгляд закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція з прав людини), яка гарантує кожній людині при визначенні її громадянських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий суд охоплює вимоги до суду та його складу (суд, встановлений законом; вимоги щодо незалежності та неупередженості), а також процесуальні гарантії під час судового розгляду (право на доступ до суду; рівність сторін; публічний розгляд справи; презумпція невинуватості; розгляд справи у розумний строк; доступ до адвоката або можливість представляти себе самостійно; обґрунтованість рішення).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 367 ЦПК України).
В цій справі апеляційним судом встановлено, що справа розглянута неповноважним судом, що є обов`язковою підставою для скасування ухваленого судового рішення (пункт 1 частини 3 статті 376 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Так, згідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 2 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіхвиконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19).
В постанові від 14.12.2021 року у справі № 2610/27695/2012 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.
В справі що розглядається штраф був накладений на ОСОБА_1 в порядку статті 63 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому скарга на таку постанову державного виконавця має бути подана до адміністративного суду (див. також постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 759/2328/16-ц).
Таким чином, оскільки оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу відноситься до юрисдикції адміністративного суду, то суд першої інстанції безпідставно не закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 зверталася до адміністративного суду зі скаргою на постанову державного виконавця про накладення штрафу від 10.02.2026 року та Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 120/2284/26 їй було відмовлено у відкритті провадження у справі та зазначено, що така скарга має розглядатися в порядку цивільного судочинства (а. с. 20, т.1). Ця ухвала не була оскаржена в апеляційному порядку, тому її наявність не перешкоджає апеляційному суду наразі виснувати про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Також апеляційний суд акцентує на тому, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 239 КАС України, у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).
Отже, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя є захищеним, оскільки, не зважаючи на наявність ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 120/2284/26, після закриття Вінницьким апеляційним судом (як судом апеляційної інстанції) провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, адміністративний суд зобов`язаний розглянути скаргу ОСОБА_1 та не може закрити провадження (відмовити у відкритті провадження) з підстави, встановленоїпунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове. 
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вийшов за межі доводів та підстав апеляційного оскарження та виснує про скасування ухвали суду першої інстанції із постановленням нового судового рішення про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Деркачем Василем Григоровичем, задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, зацікавлена особа стягувач ОСОБА_2 , - на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального Кодексу України.
Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30.06.2026 року.

Головуюча          Т. М. Шемета

Судді:          Т. Б. Сало

І. В. Міхасішин