Справа № 302/1148/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

27.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою адвоката Гренджи В.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).
Відповідно до постанови суду, - 07.08.2025 о 04 годині 20 хвилин, ОСОБА_1 , по вул. Центральній біля АЗС «Елерон» в с. Синевир Хустського району Закарпатської області, керував транспортним засобом марки Mercedes – BENZ SPRINTER з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з явними ознаки алкогольного сп`яніння, а саме хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок, нечітке вимовлення слів. Від проходження тесту на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» на місці зупинки, а також в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Гренджа В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що протокол про адмінправопорушення є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. стверджує, що наведені у протоколі доводи не відповідають дійсності, зокрема у вказаний день і години ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, бо не наділений правом керування легковими ТЗ, так як має посвідчення категорії «С», та до протоколу не додано жодних доказів щодо керування таким, а також не додано доказів про причину зупинки ТЗ.
До початку апеляційного розгляду справи від адвоката Гренджи В.Ю. надійшла заява про припинення повноважень захисника, оскільки Договір про надання правової допомоги між адвокатом та ОСОБА_1 від 11.08.2025 розірвано 27.02.2026 у зв`язку з неузгодженням правової позиції із останнім.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 , неявка якого із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі  ОСОБА_1 враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки. 

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.
Відповідно до ст. 1 КУпАП одними із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414967 від 07.08.2025 слідує, що в цей же день о 04 год. 20 хв., по вул. Центральній біля АЗС «Елерон» в с. Синевир Хустського району Закарпатської області, гр. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Mercedes – BENZ SPRINTER з д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаки алкогольного сп`яніння, а саме хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок, нечітке вимовляння слів. Від проходження тесту на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» на місці зупинки, а також в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису про ознайомлення з протоколом ОСОБА_1 відмовився та від надання пояснення відмовився на підставі ст.63 Конституції України.
Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентною особою в межах повноважень, наданих їй, в якому чітко викладено як суть правопорушення, так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп?яніння, в якому зазначені виявлені в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп?яніння; актом огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який не був проведений через відмову ОСОБА_1 від його проходження; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , згідно яких, 07.08.2025 біля 04.00 години він приїхав на автомобілі марки Мерседес-Спринтер д.н. НОМЕР_1 до АЗС «Елерон», яка знаходиться в с. Синевир по вул. Центральній зі своїм кумом – гр. ОСОБА_1 . За кермом цього автомобіля перебував гр. ОСОБА_1 і коли працівники поліції ввімкнули проблискові маячки, ОСОБА_1 різко повернув на стоянку вищевказаної АЗС «Елерон» і пересів на пасажирське сидіння; переглянутими відеозаписами, з яких вбачається, що працівник поліції підбігає до зупиненого транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter та фіксує, як ОСОБА_1 намагається пересісти з водійського сидіння на пасажирське місце, де на той момент перебуває ОСОБА_2 . У процесі з`ясування обставин події ОСОБА_2 спочатку стверджує, що саме він керував автомобілем, однак згодом зізнається, що транспортним засобом керував громадянин ОСОБА_1 . На відеозаписі також зафіксовано, як працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння – на місці зупинки або в медичному закладі, однак той стверджує, що не керував автомобілем та відмовився від будь якого огляду на стан сп`яніння.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження адвоката Гренджи В.Ю в апеляційній скарзі про те, що у вказаний день і години ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, бо не наділений правом керування легковими ТЗ, так як має посвідчення категорії «С», та до протоколу не додано жодних доказів щодо керування таким, , а також не додано доказів про причину зупинки ТЗ, апеляційний суд відхиляє, і розцінює як обраний спосіб захисту та невдалу спробу змоделювати ситуацію на користь  ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки такі доводи в сукупності спростовуються змістом переглянутих відеозаписів та письмовими поясненнями  ОСОБА_2 , який у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначений в якості свідка.
Сумнівів в тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес-Спринтер д.н. НОМЕР_1 , у суду апеляційної інстанції не виникає, оскільки вказані обставини в повній мірі доведено сукупністю належних та допустимих доказів, які долучені до матеріалів справи.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що нормами КУпАП взагалі не передбачено обов`язку працівників поліції фіксувати факт керування, а відповідно і долучати відповідні докази до протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також апеляційний суд зазначає, що всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів  ОСОБА_1 , а незгода з діями працівників поліції була висловлена ним лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.

Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.
Отже, всупереч доводів сторони захисту в апеляційній скарзі, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому, доводи наведені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 , як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, докази здобуті працівниками поліції, згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції, в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі захисник Гренджа В.Ю.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 2 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене  ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гренджи В.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2025 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага