Справа № 364/99/26
Провадження № 2/364/185/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 Володарський районний суд Київської області в складі
головуючого судді Ткаченко О. В.,
за участю секретаря Бондаренко Л. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володарка Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ,
представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ,
до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ,
третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, ЄДРПОУ 04359732, адреса: 09301, площа Миру, 4, селище Володарка, Білоцерківський район, Київська область,
про визначення місця проживання дитини із матір`ю,

встановив:

27.01.2026 ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 звернулися до Володарського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини із матір`ю. Даний позов мотивований тим, що 28 жовтня 2016 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . У них в шлюбі народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали окремо. У 2018 році, ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 , разом із чоловіком вона проживала за адресою АДРЕСА_5 , де була зареєстрована разом із малолітнім сином ОСОБА_9 . Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ОСОБА_1 виїхала з дитиною в Республіку Польща, де перебувала на умовах тимчасового прихистку. Однак, повернулась в Україну, придбала у| власність трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .
З часу розлучення батько дитини не займається вихованням та утриманням дитини, не цікавиться життям взагалі. Після тимчасової окупації міста Бердянська Запорізької області, де він залишився проживати, та отримав паспорт громадянина країни-агресора. Зв`язок із ним повністю втрачено на даний час, а так, отримання його згоди на зміну адреси реєстрації місця проживання малолітнього сина не вбачається можливим, окрім як за рішенням суду. На даний час дитина проживає разом з матір`ю, де створено всі умови для комфортного та належного проживання та навчання її сина. ОСОБА_1 вказує, що зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, де отримала рекомендацію звернутись до суду, для вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини. Таким чином, вона змушена звернутись до суду з метою захисту найкращих інтересів дитини із даним позовом та просить суд визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання: АДРЕСА_6 . Надати ОСОБА_1 право самостійно вирішувати питання реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди та участі батька. 

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений. 

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позову та просила суд прийняти рішення з урахуванням Висновку служби про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджено свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 (а.с. 12). 28 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано, що стверджено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (а.с. 13). Після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали окремо. У 2018 році, ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 , разом із чоловіком вона проживала за адресою АДРЕСА_5 , де була зареєстрована разом із малолітнім сином ОСОБА_9 (а.с. 16-17).
Позивач вказує в позовній заяві, що після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, вона виїхала з дитиною в Республіку Польща, де перебувала на умовах тимчасового прихистку. Повернувшись в Україну, придбала у| власність трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , що стверджено копією Договороу купівлі-продажу від 29.08.2025 року (а.с. 14).
Із тверджень представника позивача та із позовної заяви, судом встановлено, що з часу розлучення батько дитини не займається вихованням та утриманням дитини, не цікавиться його життям. Після тимчасової окупації міста Бердянська Запорізької області, де він залишився проживати, та отримав паспорт громадянина країни-агресора, зв`язок із ним повністю втрачено. Тому отримання його згоди на зміну адреси реєстрації місця проживання малолітнього сина не вбачається можливим, окрім як за рішенням суду. 
На даний час дитина проживає разом з позивачкою, де створено всі умови для комфортного та належного проживання та навчання її сина, що стверджено актом обстеження житлово-побутових умов № 91 від 16.12.2025 (а.с. 18). На даний час дитина навчається в Рудосільській гімназії з 27.11.2025, що підтверджується Характеристикою виданою директором Рудосільської гімназії від 12.12.2025 (а.с. 19). 
З висновку служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради № 112 від 01.05.2026 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та факточно проживає за адресою: АДРЕСА_6 . 
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Таким чином, суд, враховуючи перш за все інтереси дитини та її вік, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення її місця проживання, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, та зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не піклується про матеріальне забезпечення сина, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , саме з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі викладеного та ст.29 ЦК України, ст.19, 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місця проживання дитини із матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем її проживання: АДРЕСА_6 . 

Надати ОСОБА_1 право самостійно вирішувати питання реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди та участі батька -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повний текст рішення складено 05.05.2026.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя       О. В. Ткаченко