єдиний унікальний номер справи 546/182/26
номер провадження 2/546/382/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
установив:
У лютому 2026 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшов вищезазначений позов, у якому позивачка зазначає, що з 06 січня 2015 року вона проживала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Шлюбні відносини не склалися і шлюб було розірвано рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 травня 2019 року. Під час шлюбу сторони придбали 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу частин житлового будинку, зареєстрованого нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Бєлашем Ю.Д. 11 січня 2015 року.
Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна загальна площа будинку - 118,7 кв.м., житлова площа 45,8 кв.м. Опис: позначений на плані під літ. А - 1, будівлі та споруди: веранда «а», веранда «а1», сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», погріб «д», сарай «Е», вбиральня «Ж», свердловина «1», паркан «2», паркан «3», «ворота «4», ворота «5», погріб «г». 
Також сторонами була придбана земельна ділянка площею 0,0919 га, кадастровий номер 5324255100:30:004:0103, для будівництва та обслуговування будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Будинок і земельна ділянка зареєстровані на відповідача.
Позивачка зазначає, що вищезазначене нерухоме майно є спільним майном подружжя і частки позивачки та відповідача є рівними: по 1/5 частини домоволодіння та по 1/2 частині земельної ділянки.
Посилаючись на положення статей 60, 61, 69, 70 СК України, 368, 372 ЦК України, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/5 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0919 га, кадастровий номер 5324255100:30:004:0103, для будівництва та обслуговування будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати.

Процесуальні дії у справі 
Ухвалою судді від 09 березня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначене на 06 квітня 2026 року. 
Підготовче судове засідання по справі проведено 06 квітня 2025 року та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 травня 2026 року. 

Позиція учасників судового процесу 

У судове засідання 01 травня 2026 року позивачка не з`явилася, 07 квітня 2026 року до суду від позивачки надійшла заява у якій вона просила розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує, на позовних вимогах наполягає (а. с. 36).
Відповідач  ОСОБА_2 ні у підготовче судове засідання 06 квітня 2026 року, ні у судове засідання 01 травня 2026 року не з`явився, судові повістки, направлені відповідачу за зареєстрованою адресою його місця проживання, повернулися до суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 23, 38).
Згідно з положеннями частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тому з огляду на положення частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Відзиву, заяв чи клопотань до суду від відповідача не надходило.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
У зв`язку з вищевикладеним суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 06 січня 2015 року Звенячинською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис №01було розірвано (а. с. 8 - 9).
Згідно копії договору купівлі - продажу частки житлового будинку від 11 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього визначену цим договором грошову суму. Майно, що відчужується за цим договором є 2/5 (дві п`ятих) частки житлового будинку номер АДРЕСА_1 . Майно розташоване на земельній ділянці площею 0,919 гектара, кадастровий номер 5324255100:30:004:0103 (пункти 1 – 3 цього договору) ( а. с. 10). 
Пунктом 7 договору купівлі - продажу частки житлового будинку визначено, що продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 148680,00 грн, які продавець повністю одержав від покупця до підписання цього договору. 
Відповідно до копії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього визначену цим договором грошову суму. Майно, що відчужується за цим договором є земельна ділянка площею 0,919 гектара, кадастровий номер 5324255100:30:004:0103, розташоване: АДРЕСА_1 (пункти 1 – 2 цього договору) ( а. с. 11). 
Пунктом 7 договору купівлі - продажу земельної ділянки визначено, що продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 35000,00 грн. 
Згідно з інформаційною довідкою з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.02.2026 власником 2/5 частки житлового будинку з будівлями та спорудами та земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_2 (а. с. 12).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд 

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).
Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У пункті 23 Пленуму Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» надано роз`яснення, відповідно до яких, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом установлено, що 2/5 частки спірного житлового будинку та земельну ділянку було набуто відповідачем 11 вересня 2015 року, тобто у період перебування у шлюбі з позивачкою, який було укладено 06 січня 2015 року. Доказів, які б підтверджували факт придбання спірного будинку за особисті кошти, відповідач не надав. 
З огляду на викладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності майна подружжя, вказане майно є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу між ними.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 569/4484/22).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».
Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц зазначив: «поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності. 
Такий висновок зроблено Верховним Судом в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що поділ майна подружжя здійснюється в натурі відповідно до визначених судом часток, при цьому не виключається звернення одного із подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Аналіз змісту позову ОСОБА_1 свідчить про те, що нею пред`явлено позов про визнання права на частку в праві спільної власності на частину житлового будинку та земельної ділянки, а не позов про його поділ в натурі (визнання права на частину будинку та земельної ділянки з визначенням, які саме об`єкти в натурі відповідають її частці в праві спільної часткової власності).
Отже, суд доходить висновку про необхідність визнання за ОСОБА_1 право на 1/5 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок та на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку.
Ураховуючи викладене, позов  ОСОБА_1 підлягає до задоволення. 

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1351,20 грн (а. с. 11). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 17).
Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 1351,20 грн.

На підставі вищевикладеного, та керуючись положеннями статей 4, 12, 76-83, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 право на 1/5 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідною часткою будівель та споруд та на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0919 га, кадастровий номер 5324255100:30:004:0103, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 1351 (одна тисяча триста п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивачка – ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 
Відповідач –  ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя Ю.В. Зіненко