Справа №№ 317/1781/26
Провадження № 2-о/317/100/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року         м. Запоріжжя 
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Каряки Д.О.,
при секретарі Щербини В.Г.,
за участі: заявника ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Хохлова А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Петро-Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення, 

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з лютого 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свої вимоги заявник мотивує тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померлий проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи не пізніше ніж з лютого 2020 року та до моменту його смерті, ОСОБА_1 постійно проживав разом із ОСОБА_2 однією сім`єю, вів спільний побут, мав взаємні права та обов`язки, дбав про нього, оскільки у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я ОСОБА_2 потребував стороннього догляду, який здійснював заявник. ОСОБА_2 потребував додаткового догляду. Заявник супроводжував його до лікарів, купував медикаменти, допомагав по господарству. Заявник фактично здійснював постійний догляд за померлим, зокрема: супроводжував його до лікарів та медичних закладів, організовував проведення медичних обстежень, забезпечував придбання лікарських засобів; контролював виконання рекомендацій лікарів, забезпечував побутове обслуговування. За життя ОСОБА_2 неодноразово висловлював бажання скласти заповіт на користь заявника, оскільки інших рідних у нього не залишилося. Однак він не встиг оформити заповіт у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Він мав серйозні проблеми із серцево-судинною системою, переніс декілька госпіталізацій, після яких його стан погіршувався. Через різке погіршення самопочуття наприкінці липня 2025 року він фізично не зміг відвідати нотаріуса. Саме через ці обставини його намір не був реалізований. За життя померлому на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 06 лютого 2026 року заявник звернувся до Запорізької районною державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , на підставі якої заведено спадкову справу №24 за 2026 рік. Крім того заявником зазначено, що крім нього, у померлого більше не залишилося жодних близьких родичів: його батьки давно померли, шлюбних відносин останні десятиліття він не мав, дітей або інших спадкоємців першої чи другої черги у нього не було. Фактично заявник був єдиною для померлого близькою особою, з якою він проживав та який здійснював відносно нього постійний догляд. Після смерті ОСОБА_2 , заявник займався його похованням, оскільки інших родичів у нього не було. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявнику для реалізації права на оформлення спадкового майна та  проведення нотаріальних дій, що й змусило його звернутись до суду.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник, заяву підтримали та просили задовольнити з підстав викладених.
Представник заінтересованої особи Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з`явився, надіславши 18.05.2026 р. на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без участі Петро-Михайлівської сільської ради, проти задоволення заяви не заперечують (а.с.80).
14.05.2026 р. Запорізькою районною державною нотаріальною конторою на адресу суду було надіслано витребувану судом належним чином копію спадковою справи №24/2026 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.70-79).
Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, вислухавши пояснення заявника, його представника та свідків, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.6,30), а також лікарським свідоцтвом про смерть № 1008, виданим КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.8,28). 
Померлий ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про внесення відомостей до Єдиного демографічного реєстру, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.7,26-27).  
Як посилається в заяві заявник ОСОБА_1 , починаючи не пізніше ніж з лютого 2020 року та до моменту смерті ОСОБА_2 , він постійно проживав разом із ОСОБА_2 однією сім`єю, вів спільний побут, мав взаємні права та обов`язки, дбав про нього, оскільки у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я ОСОБА_2 потребував стороннього догляду, який здійснював заявник. ОСОБА_2 потребував додаткового догляду.
Заявник ОСОБА_1 фактично здійснював постійний догляд за померлим, зокрема: супроводжував його до лікарів та медичних закладів, організовував проведення медичних обстежень, забезпечував придбання лікарських засобів; контролював виконання рекомендацій лікарів, забезпечував побутове обслуговування, на підтвердження чого заявником долучено до заяви певний перелік медичних документів: направлення на дослідження, результати досліджень, консультаційний висновок (а.с.36-51). 
За життя ОСОБА_2 неодноразово висловлював бажання скласти заповіт на користь заявника, оскільки інших рідних у нього не залишилося. Однак він не встиг оформити заповіт у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Він мав серйозні проблеми із серцево-судинною системою, переніс декілька госпіталізацій, після яких його стан погіршувався. Через різке погіршення самопочуття наприкінці липня 2025 року він фізично не зміг відвідати нотаріуса. Саме через ці обставини його намір не був реалізований.
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 , виданого Петро-Михайлівською сільською радою від 03.06.2003 року, ОСОБА_2 , на праві приватної власності належав житловий будинок загальною площею - 44,6 кв.м; житловою площею - 30,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.12) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОМ «ЗМБТІ» (а.с.10).
Також на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 222374, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0700 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-зворот).
Крім того, на підставі Державного Акту на праві власності на земельну ділянку серії ІV-ЗП №013962, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 6,7624 га, що розташована на території: Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району (а.с.11). 
Після смерті ОСОБА_2 , заявник займався його похованням, оскільки у померлого більше не залишилося жодних близьких родичів: його батьки давно померли, шлюбних відносин останні десятиліття він не мав, дітей або інших спадкоємців першої чи другої черги у нього не було, що підтверджується замовленням у ФОП ОСОБА_3 про надання послуг та придбання атрибутики поховання та квитанцією до прибуткового касового ордеру, датовані 13.08.2025, згідно яких замовником зазначено заявника ОСОБА_1 (а.с.9,31,32).
06 лютого 2026 року заявник звернувся до Запорізької районною державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , на підставі якої заведено спадкову справу №24 за 2026 рік, що підтверджується витребуваною судом копією спадкової справи, яка була досліджена судом під час судового розгляду, з якої вбачається, що крім заявника інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає (а.с.70-79). 
Фактично заявник був єдиною для померлого близькою особою, з якою він проживав та який здійснював відносно нього постійний догляд. 
На підтвердження факту проживання заявника ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 , долучено Довідку Виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 15.05.2026 № 6173, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно проживав без реєстрації на території громади за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 , який здійснював догляд за ним по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , є членом його сім`ї, вони вели спільне господарство (а.с.84). 
Факт сумісного проживання заявника з померлим ОСОБА_2 підтвердили допитані в сивому засіданні свідки.
Так, свідок ОСОБА_4 пояснив, що він проживає в АДРЕСА_2 разом з нареченою. Знає заявника, він йому допомагав в тяжкий час. Заявник проживав разом з ОСОБА_5 однією сім`єю, вели спільний побут та господарство з лютого 2020 року по день смерті останнього.
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що знає заявника близько 8 років, в нього є будинок милосердя. Заявник прожив однією сім`єю з ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , доглядав за ним з лютого 2020 до його смерті. Ці обставини йому відомі, так як він неодноразово допомагав заявнику по господарству в будинку та його території, де заявник прожив разом з ОСОБА_5 . 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зі змісту частини 2 статті 315 ЦПК України вбачається, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом).
Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 07.02.2018 по справі №127/1765/16).
Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Так, місцем проживання фізичної особи за ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця 4-ї черги за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами (правова позиція викладена у Постановах Верховного суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17 та від 04.05.2022 у справі №372/4235/19).
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
На підставі вищенаведеного, враховуючи, що вказані обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, зазначений факт має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить йому реалізувати права як спадкоємця, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібрані докази є належними та допустимими, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення факту проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 258-259, 263-265, 293, 315-316 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з лютого 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя: Д.О. Каряка