Справа № 712/1521/26
Провадження № 2/712/2231/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
16 червня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкас у складі:
головуючого-судді – Пересунька Я.В.,
при секретарі – Руденко А.В.,
за участі представника відповідача – адвоката Ужви К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкас у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
1.1. У лютому 2026 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з указаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 529349-КС-001 про надання кредиту від 13 березня 2025 року, що становить 88 140 грн, а також витрати зі сплати судового збору - 2 662 грн 40 коп.
1.2. Позов обґрунтовано тим, що 13 березня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 529349-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
1.3. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 26 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № 5355-2800- 2910-4732 (яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
1.4. Відповідач порушив умови вказаного договору, в результаті чого станом на 07 січня 2026 року виникла заборгованість в розмірі 88 140 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 26 000 грн; суми прострочених платежів по процентах – 43 940 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 13 000 грн; суми прострочених платежів за комісією – 5 200 грн.
1.5. 20 травня 2026 року представником відповідача Скользнєвою В.В. надано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. 
1.6. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем до матеріалів справи долучено документ під назвою «Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів», сформований ТОВ «ПрофітГід», відповідно до якого 13 березня 2025 року нібито було здійснено переказ грошових коштів у сумі 26 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
1.7. Однак зазначений документ не є належним та допустимим доказом фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки складений в односторонньому порядку особою, пов`язаною з позивачем, та не підтверджує фактичного зарахування коштів саме відповідачу. 
1.8. Так зване «Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів» видане не банківською установою, в якій відкрито рахунок отримувача, а ТОВ «ПрофітГід» - фінансовою компанією, яка лише брала участь у здійсненні платіжної операції. При цьому жодних первинних банківських документів, які б підтверджували успішне зарахування коштів на рахунок відповідача, позивачем не надано. 
1.9. Саме лише зазначення частини номера банківської картки не підтверджує належність цієї картки відповідачу. Позивачем не надано жодного належного доказу від банківської установи, який би підтверджував, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить саме відповідачу. 
1.10. Крім того, долучений документ лише містить інформацію про ініціювання платіжної операції та її внутрішні реквізити (код авторизації, RRN, номер транзакції), однак не підтверджує фактичного виконання банківської операції із зарахування коштів на рахунок відповідача. 
1.11. Наявність у документі фрази «успішний переказ» сама по собі не підтверджує фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки така інформація зазначена виключно самим ТОВ «ПрофітГід» та не підтверджена жодним незалежним банківським документом.
1.12. Оскільки заборгованість за відсотками відповідно до ст. 625 ЦКУ 13 000 грн була нарахована кредитором у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, таких відсотків. Таким чином, вимога кредитора про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі 13 000 грн – є неправомірною, у зв`язку із чим не підлягає стягненню.
1.13. Відповідач вважає, що нарахована позивачем сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 43 940 грн не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим з урахуванням суми тіла кредиту в розмірі 26 000 грн.
1.14. Враховуючи те, що сума заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту в розмірі 43 940 грн не є співрозмірною сумі отриманих кредитних коштів у розмірі 26 000 грн за кредитним договором №529349-КС-001 від 13 березня 2025 року, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, просять суд прийти до висновку про необхідність зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру половини отриманих відповідачем кредитних коштів. Тобто не більше ніж 13 000,00 грн. Просять суд застосувати наступний розрахунок: 26 000 грн (тіло) + 13 000 (відсотки) = 39 000 грн.
1.15. Умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, кредитор не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь кредитора за дії, які не є послугою. Таким чином, стягнення з відповідача комісії у розмірі 5 200 грн за надання кредиту є неправомірним.
1.16. 07 травня 2026 року між ОСОБА_1 та адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною було укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу надаємо акт здачі-прийняття наданих послуг від 13 травня 2026 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13 травня 2026 року на суму 8 000 грн та договір про надання правової допомоги.
1.17. 22 травня 2026 року представником позивача надано відповідь на відзив, який обґрунтовано тим, що до позовної заяви були додані оригінали цілісних та незмінюваних файлів кредитного договору, а також оферта та акцепт на його укладення. 
1.18. Сторона відповідача належним чином не обґрунтувала те, що додані до позовної заяви файли кредитного договору, а також оферти та акцепту на його укладення, начебто не є їх оригіналами, та начебто не є цілісними та незмінюваними. Сторона відповідача не надала суду взагалі жодних доказів на спростування цілісності та незмінювасті файлів кредитного договору, а також оферти та акцепту на його укладення.
1.19. Після підписання позичальником кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному Законом України про «Електронну комерцію», кредитний договір був розміщений в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика». Також додатково направлено на електронну адресу відповідача кредитний договір та правила, які були додатково відправлені відповідачу одразу після укладення кредитного договору. Адреса електронної пошти була зазначена позичальником під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця. До позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця «Анкета клієнта», у якому була зазначена адреса електронної пошти позичальника.
1.20. Номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за кредитним договором був вказаний позичальником під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця. На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця «Анкета клієнта», відповідно до якого позичальником був зазначений номер банківської картки НОМЕР_2 для перерахування на цю картку кредитних коштів за кредитним договором.
1.21. Надані позивачем разом з позовною заявою кредитний договір із встановленим у п. 4.2.2. графіком платежів, розрахунок заборгованості за кредитним договором та доказ перерахування кредитних коштів є належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором та є документами первинної бухгалтерської документації, які підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, та які повністю відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.
1.22. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо – встановлені не у правилах надання кредитів, паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами) чи якихось «тарифах та умовах», а саме у кредитному договорі, який позичальник уклав з ТОВ «Бізнес Позика» шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
1.23. 22 травня 2026 року представником позивача надані додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що на думку сторони позивача заявлений стороною відповідача розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 8 000 грн є неспівмірним з: складністю справи; часом, витраченим адвокатом на надання послуг та виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
1.24. У зв`язку з цим, сторона позивача звертається до суду з цим клопотанням про зменшення розміру судових витрат та просить суд відмовити у задоволенні вимоги сторони відповідача про стягнення з позивача судових витрат у повному обсязі або зменшити розмір судових витрат до максимально розумного та співмірного у даній справі. Враховуючи всі вищевикладені пояснення та заперечення, сторона позивача вважає співмірним розміром судових витрат у даній справі двісті гривень.
2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 10 березня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження; витребувано докази.
2.2. У судові засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без його участі.
2.3. Представник відповідача – адвокат Ужва К.Р. у судовому засіданні 16 червня 2026 року підтвердила доводи відзиву на позов.
3. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини 
3.1. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
3.2. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
3.3. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
3.4. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3.5. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
3.6. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
3.7. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
3.8. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
3.9. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
3.10. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
3.11. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
3.12. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
3.13. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
3.14. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
3.15. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
3.16. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
3.17. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
3.18. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
3.19. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
3.20. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
3.21. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3.22. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
3.23. Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
3.24. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
4. Фактичні обставини, встановлені судом
4.1. Судом установлено, що 13 березня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 529349-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
4.2. 13 березня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 529349-КС-001 про надання кредиту.
4.3. 13 березня 2025 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 529349-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.
4.4. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 26 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
4.5. Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що строк, на який надається кредит, становить 24 тижні. 
4.6. Згідно із п. 2.4. кредитного договору стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 1%, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. 
4.7. Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що комісія за видачу кредиту становить 5 200 грн. Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.
4.8. Термін дії договору – до 28 серпня 2025 року (п. 2.8 кредитного договору).
4.9. Відповідно до п. 4.2.2 кредитного договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів (викладений у формі таблиці), припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись.
4.10. Згідно з п. 4.2.4. кредитного договору, у разі не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, зокрема враховуючи те, що у такому разі умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою починаючи з 8 (восьмого) дня прострочення внесення платежу, передбаченого графіком платежів, надалі не застосовуються, водночас, проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, водночас сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.
4.11. Відповідно до п. 5.2.1. позичальник зобов`язаний виконувати цей договір у порядку та в строки (терміни), встановлені договором.
4.12. Пунктом 7.5. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000 % (Сімсот тисяч) процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. 
Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування Кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1 (один) відсоток від неповернутої позичальником суми кредиту. 
Кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту Договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 (сто) гривень 00 копійок. 
Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
4.13. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 26 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
5. Оцінка Суду
5.1. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить із того, що відповідно до укладеного між сторонами 13 березня 2025 року кредитного договору, ОСОБА_1 отримав на свою кредитну картку кредитні кошти в розмірі 26 000 грн на умовах строковості, платності та поворотності, строком дії до 28 серпня 2025 року, зі сплатою стандартної фіксованої процентної ставки в день 1%. 
5.2. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 28 серпня 2025 року у позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» виникла заборгованість в розмірі 88 140 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 26 000 грн; суми прострочених платежів по процентах – 43 940 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 13 000 грн; суми прострочених платежів за комісією – 5 200 грн.
5.3. Таким чином, вищевказані суми нараховано кредитором боржнику в межах строку дії кредитного договору і поза межами цього строку жодні суми не нараховувались.
5.4. Надані позивачем разом з позовною заявою кредитний договір із встановленим у п. 4.2.2. графіком платежів, розрахунок заборгованості за кредитним договором та доказ перерахування кредитних коштів є належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором та є документами первинної бухгалтерської документації, які підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, які повністю відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, тому доводи відповідача в цій частині суд відхиляє.
Щодо нарахування передбаченої кредитним договором комісії, то суд зазначає наступне.
5.5. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
5.6. Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
5.7. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
5.8. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
5.9. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
5.10. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
5.11. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
5.12. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
5.13. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
5.14. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
5.15. Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 5 200 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, – суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
5.16. За таких обставин суд погоджується із доводами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією за видачу кредиту.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами відповідно до ст. 625 ЦК України.
5.17. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
5.18. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що такі проценти, нарахування яких передбачено пунктом 7.5 кредитного договору, кредитодавець почав нараховувати із 28 березня 2025 року та припинив таке нарахування 16 травня 2025 року (в межах строку дії кредитного договору), коли розмір заборгованості за цими процентами досягнув половини заборгованості за тілом кредиту. 
5.19. Аналіз положень пункту 7.5. кредитного договору дає підстави дляв висновку про те, що передбачені в ньому проценти, як зазначено в договорі, є іншим видом процентів, що починають нараховуватись у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, загальний розмір яких не може перевищувати половини суми Кредиту, тобто є за своєю суттю «штрафними процентами» та додатковою мірою відповідальності для боржника.
5.20. Проте суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача процентів, передбачених пунктом 7.5 кредитного договору, оскільки їх нарахування в період із 2/ березня 2025 року до 16 травня 2025 року впливає на розмір денної процентної ставки за цей період в бік збільшення, що призводить до перевищення максимального розміру денної процентної ставки, встановленого ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
5.21. Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
5.22. З огляду на викладене, суд виходить з того, що позичальник ОСОБА_1 отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача ТОВ «Бізнес Позика», тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 529349-КС-001 про надання кредиту від 13 березня 2025 року, з яких заборгованість за тілом кредиту в розмірі 26 000 грн, проценти, передбачені в п. 2.4 кредитного договору – 43 940 грн., комісія – 5 200 грн. 
6. Розподіл судових витрат між сторонами
6.1. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову (в розмірі 85,25 % від первісних вимог), відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають пропорційному стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 269 грн 70 коп. 
6.2. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
6.3. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
6.4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
6.5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
6.6. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
6.7. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).
6.8. Для визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
6.9. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18).
6.10. Суд враховує, що відповідно до акта здачі-прийняття виконаних робіт загальна вартість наданих послуг, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, становить 8 000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 сплачено плату за юридичні послуги згідно договору про надання юридичних послуг від 07 травня 2026 року у розмірі 8 000 грн.
6.11. Водночас заявлені відповідачем вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не є співмірними із складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
6.12. З огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи, складність справи (справа не є складною), враховуючи час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що за умови повного задоволення позову, розумний розмір витрат на правничу допомогу міг би становити 4 500 грн.
6.13. Проте оскільки в позові відмовлено на 14,75 %, то з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 663 грн 75 коп пропорційно до відмовлених вимог.
Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 141, 264-266, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 6, 15, 16, 192, 509, 526, 533, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 627, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір», суд
у х в а л и в:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 529349-КС-001 від 13 березня 2025 року у розмірі 75 140 грн., судові витрати у виді судового збору – 2 269 грн 70 коп., а всього стягнути 77 409 грн 70 коп.
В іншій частині позову – відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 , пропорційно, судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 663 грн 75 коп.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.
Повне найменування сторін: 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄДРПОУ: 41084239, юридична адреса: 01133, місто Київ, б. Лесі Українки, будинок 26, офіс 411;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст складено 23 червня 2026 року.
Суддя: Я.В. Пересунько