_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 523/7195/25
Провадження № 2/947/334/26
РІШЕННЯ
Іменем України

12.05.2026 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:
- секретаря судового засідання Дімової Є.В., 
- позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів, 
ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи
У липні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю з Доброславського районного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - позивач) до ОСОБА_2 (далі також - відповідачка), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування (далі також - третя особа-1), Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (далі також - третя особа-2) про позбавлення батьківських прав матері відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів. 
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у жовтні 2022 року його дружина ОСОБА_2 залишила його з дитиною та, за його даними, виїхала з України де народила дитину від іншого чоловіка. Позивач вживав заходи, щоб повернути відповідачку до сім`ї, однак остання відмовилася від підтримання подальших шлюбних відносин з позивачем та спільного виховування дитини. Наразі відносини з ним не підтримує. Цікавиться життям доньки, телефонує їй та його матері, яка мешкає разом з ними. 
Матеріально дітей забезпечу виключно позивач. 
Наразі позивач є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , та тимчасово НОМЕР_2 . 
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Заяви та клопотання учасників справи 
Не надходили.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 11.12.2025, в порядку ст. 13, 84 ЦПК України, з метою захисту інтересів дитини: 
- витребувано з Виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, як органу опіки та піклування, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відносно своєї доньки;
- витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію та підтверджуючі документи про перетин кордону за період з 01.01.2020 по день надання відповіді  ОСОБА_2 ;
- залучено до участі у справі як третю особу ВЧ НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 21.07.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 17.09.2025, 15.10.2025, 11.11.2025, 11.12.2025, 04.02.2026, 03.03.2026.
Ухвалою суду від 03.03.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 31.03.2026, а потім на 28.04.2026. 
У судовому засіданні 28.04.2026 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а саме щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. Повідомив, що самовільно залишив військову частину. Мешкає вдома. На допиті свідків не наполягав. Водночас відповідачка, належним чином повідомлена, до суду не з`явилася. Відзив до суду не надходив. 
Фактичні обставини справи
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Судом установлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2024 у справі № 504/3821/24 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано означений шлюб, зареєстрований 27.06.2015 Київським відділом ДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1046. 
У шлюбі в подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14.09.2015, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9138 від 14.09.2015.
Дитина зареєстрована та проживає з 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 ,що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, сформованих у мобільному застосунку «Дія». 
Дитина навчаються в Новодофінівській гімназії Фонтанської сільської ради Одеського району у 4 класі, що підтверджується характеристикою, виданою директором гімназії та відповідною довідкою від 08.04.2025 № 38. 
Згідно з актами проживання/не проживання на території Фонтанської сільської територіальної громади від 08,10.04.2026 підтверджено факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позивача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , бабусею ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_5 . 
Згідно з інформацією Центру надання адміністративних послуг Фонтанської сільської ради від 20.03.2024 № 91, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 5 чоловік: ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_3 , його мама ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 .
Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.12.2025 № 53503 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.04.2022 виїхала з території України. Дані про в`їзд відсутні.
Згідно з висновком Служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 01.12.2025 № 444, служба вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_2 . Висновок обґрунтований тим, що наразі відсутні достатні підстави для позбавлення батьківської прав матері. Остання дзвонить дитині, пересилає кошти. Бажає і в майбутньому спілкуватися та підтримувати доньку. Про позов батька знає, ознак з ним досягнуто домовленість, що позбавлення її батьківських прав не вплине на подальше спілкування з дитиною, однак надасть можливість демобілізуватися батькові та виїжджати за кордон. Отже служба дійшла висновку, що зв`язок між матір`ю та дитиною не втрачено, отже підстав для позбавлення її батьківських прав не вбачається. 
У судовому засіданні заслухано думку дитини - ОСОБА_3 , яка повідомила, що до позбавлення матері батьківських прав відноситься нейтрально. Мати дзвонить їй по телефону бабусі, з якою постійно на зв`язку, допомагає матеріально. Цікавиться її життям. Однак проживає за кордоном та має іншу сім`ю, де у неї народилася сестричка. Проте інтересу до неї не втратила.
Застосовані норми права
Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами СК України.
При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п. 45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява № 15123/03). 
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 ).
Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини. 
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції). 
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). 
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції).
Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, відповідно до ст. 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону). 
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).
За приписами ч. 1-3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1-4 ст. 157 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч. 4 ст. 15 СК України). 
Згідно з національним законодавством, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України). 
Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України).
За приписами ч. 1, 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав:
1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;
2) перестає бути законним представником дитини;
3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим (ч. 4 ст. 167 СК України). 
Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч. 1 ст. 169 СК України).
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18.12. 2008 року у справі «Савіни проти України).
Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору, який стосується інтересів дитини, превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину виконують компенсаторну функцію для того з батьків, або інших осіб, з ким проживає дитина. 
Мотиви прийнятого рішення
Відтак, з настанням певних юридичних фактів, які підтверджуються доказами, обсяг батьківських прав може бути обмежений або припинений.
Підстави, визначені ч. 1 ст. 164 СК України, як кожна окремо, так і в сукупності, є самодостатніми для позбавлення матері батьківських прав. 
Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи перебіг життєвих подій у вказаній сім`ї, суд доходить висновку, що наразі дії матері направлені на збереження зв`язку зі своєю донькою, прийняття участі в її вихованні та утриманні. 
Перебування відповідачки за кордоном та створення іншої сім`ї самі по собі не є підставою для позбавлення її батьківських прав. За можливості, відповідачка телефонує доньці, перераховує кошти. Постійно на зв`язку з її бабусею. 
Аналогічних висновків дійшов орган опіки та піклування, висновок якого повністю узгоджується із зібраними під час судового розгляду доказами. Отже суд убачає за можливе покласти означений висновок в основу судового рішення разом з іншими доказами.
Отже, установлені фактичні обставини у своїй сукупності не дають суду достатніх підстав для констатації факту умисного та свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, та, як наслідок, позбавлення її батьківських прав. Означене в повній мірі відповідатиме найкращим інтересам дитини. 
Наведене вище узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дітей при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10. 2018 у справі № 402/428/16.
Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, оголошено про проведення в Україні загальної мобілізації.
Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 17, 65 Конституції України).
Отже застосування інституту позбавлення батьківських прав матері у цій справі з метою демобілізації батька є недопустимим. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави в право на повагу до свого приватного та сімейного життя повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Тобто, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». 
Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється причинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» - пропорційна законній меті.
Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
З цього приводу суд зазначає, що у цій справі позбавлення матері батьківських прав не має законних підстав, не переслідує легітимну мету - забезпечення належного розвитку та виховання дитини батьками, відтак не є необхідним у демократичному суспільстві.
Інше протиріччитиме найкращим інтересам дитини. 
Висновки суду
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). 
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).
Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами факт самоусунення матері від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та незабезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, що зумовлює необхідність відмовити у позбавленні матері батьківських прав. 
Відтак підстави для стягнення аліментів також відсутні. 

Судові витрати
Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). 
Оскільки позов не підлягає задоволенню, судові витрати позивача не компенсуються. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення тексту повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2  (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 );
Третя особа-1: Виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування (код ЄДРПОУ Код ЄДРПОУ № 04379746, адреса: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Степна, буд. 4);
Третя особа-2: Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ № 44269044, адреса: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Степна, буд. 4).

Суддя            К. А. Цирфа