Справа № 183/11481/25
№ 2/183/3712/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Фролової В.О.,
за участю секретаря судового засідання – Сторожик А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого Сєвєродонецьким СПО «АЗОТ» Луганської області на підставі рішення № 1575 від 15 вересня 1994 року, записаного в реєстрову книгу за № 2739 йому та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині кожному квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ 30 жовтня 1994 року за № 103, відповідно до законодавства, що діяло на той час. В подальшому, на підставі договору дарування від 14 червня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Перепелицею Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3266 він прийняла у дар від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 2/3 спірної квартири, право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ 15 липня 1996 року за № 903. Вказав, що вищевказана квартира була пошкоджена внаслідок бойових дій та наразі позивач має намір отримати компенсацію за пошкодження житла. З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач звернувся до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права було відмовлено у зв`язку з відсутністю зареєстрованого права власності на квартиру та неможливістю отримати інформацію у БТІ з тимчасово окупованої території. Тому, позивач змушений звернутися до суду та просить задовольнити його позов, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за позовом в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.
13 січня 2026 року на виконання вимог ухвали суду, позивач надав нотаріально посвідчені копії правовстановлюючих документів на квартиру.
Позивач та його представник, адвокат Аполонов О.В., кожен окремо подали до суду письмові заяви в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, просив розглянути справу відповідно до норм чинного законодавства.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого Сєвєродонецьким СПО «АЗОТ» Луганської області на підставі рішення № 1575 від 15 вересня 1994 року, записаного в реєстрову книгу за № 2739 позивачеві та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині кожному квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ 30 жовтня 1994 року за № 103. 
На підставі договору дарування від 14 червня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Перепелицею Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3266 він прийняв у дар від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 2/3 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру за даним договором зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ 15 липня 1996 року за № 903.
Технічним паспортом на вказану квартиру, також підтверджується, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . є ОСОБА_1 .
На виконання ухвали суду від 11 листопада 2025 року, 13 січня 2026 року позивачем надано до суду нотаріально посвідчені копії правовстановлюючих документів – свідоцтва про право власності та договору дарування, а також технічного паспорту на квартиру, які досліджено в судовому засіданні. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час. 
На даний час позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.01.2023 року за № 7101-5002515196.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 . Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради № 79683158 від 30 червня 2025 року позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з відсутністю можливості здійснити запитування від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення або реєстрацію прав.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Сєвєродонецьк Луганської області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Зі змісту рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій вбачається, що державним реєстратором не встановлено наявності зареєстрованого права власності на спірну квартиру.
Зробити запит до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідної для такої реєстрації у державного реєстратора немає можливості, оскільки м. Сіверськодонецьк Луганської області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
Відтак, заявлення позовних вимог про визнання права власності на квартиру, яка належала позивачу на праві власності, набутому відповідно до закону не суперечить вищезазначеним вимогам цивільного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачем право власності набуте у 1994 та 1996 роках. Надані свідоцтво про право власності та договір дарування, технічний паспорт, посвідчені та видані органом, що здійснював реєстрацію права власності на той час, свідчать про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м.Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує його права як власника, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору суд зазначає наступне.
Як передбачено ч. 1, 2, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, при вирішення питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що в даній справі спір виник через необхідність підтвердження позивачем його права власності на спірне нерухоме майно відповідно до положень ст. 392 ЦК України. 
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.
В даній справі, підставами для захисту права ОСОБА_1 стало надання останнім належних доказів у підтвердження наявного у позивача права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та неможливість офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття позивачем прав власності на неї через відсутність можливості отримати з Сєверодонецького БТІ інформації про зареєстровані до 01.01.2013 речові права на спірне нерухоме майно, у зв`язку з окупацією території Сєвєродонецької міської територіальної громади.
Суд зазначає, що рівність та баланс при розподілі судових витрат в Україні ґрунтуються на принципах справедливості, пропорційності та добросовісності сторін.
Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених ЦПК. Порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватним й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.
Під час розгляду судом даної цивільної справи, не установлено факту невизнання або оспорювання Сіверськодонецькою міською військовою адміністрацією Сіверськодонецького району Луганської області права власності позивача ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що звернення до суду ОСОБА_1 пов`язане з неможливістю отримати органами, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з Сєвєродонецького БТІ інформації про зареєстровані до 01.01.2013 речові права на спірне нерухоме майно, у зв`язку з окупацією території Сіверськодонецької міської територіальної громади, суд, дотримуючись принципу пропорційності, не вбачає підстав для покладення судових витрат на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру 
АДРЕСА_2 , загальною площею 71.7 кв.м, житловою площею 46.9 кв.м.
Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ;
відповідач: Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код ЄДРПОУ 44083662, місцезнаходження: Луганська область, м.Сіверськодонецьк, бульвар Незалежності України, буд.32.
Повне рішення суду складено і підписано 12 травня 2026 року.

Суддя В.О. Фролова