КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 року м. Київ № 640/38066/21
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства освіти і науки України визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, в якому просить:
- скасувати абзац четвертий пункту 2, підпункт 2 пункту 5 наказу Міністерства освіти і науки України від 30 листопада 2021 року №1290 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 27 вересня 2021 року №1017» стосовно дисертації здобувача наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України в порядку, встановленому Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567, розглянути документи атестаційної справи ОСОБА_1 та провести експертизу дисертації з подальшим розглядом питання щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права та підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 12.05.2021 спеціалізованою вченою радою Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака Національної академії правових наук України прийнято рішення про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі прилюдного захисту дисертації «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС» у вигляді рукопису за спеціальністю 12.00.03 – цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право. Однак, відповідно до абзацу 4 пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 30.11.2021 №1290 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 27.09.2021 №1017», зазначене рішення було скасовано.
На думку позивача, абзац четвертий пункту 2 та підпункт 2 пункту 5 Наказу №1290 прийняті відповідачем із перевищенням наданих законом повноважень, усупереч вимогам Конституції України, законів України та актів Кабінету Міністрів України. Зокрема, позивач зазначає, що Міністерство освіти і науки України не наділене повноваженнями щодо скасування рішень спеціалізованих вчених рад, визначених статтею 64 Закону України «Про освіту» та статтею 13 Закону України «Про вищу освіту», окрім випадків встановлення у передбаченому законодавством порядку фактів академічного плагіату, фабрикації або фальсифікації, за наявності яких законом визначено повноваження відповідача щодо перегляду таких рішень.
Разом із тим позивач наголошує, що його дисертаційна робота пройшла попередню наукову експертизу в спеціалізованій вченій раді, за результатами якої було складено висновок про відповідність дисертації вимогам, установленим для дисертацій на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 – цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право. На підставі зазначеного висновку дисертацію було допущено до захисту. При цьому, оскаржуваними положеннями Наказу №1290 не встановлено жодних порушень спеціалізованою вченою радою Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України вимог законодавства чи процедури захисту дисертаційного дослідження.
Окрім того, позивач зазначає, що ОСОБА_2 , який на момент проведення експертизи обіймав посаду голови місцевої державної адміністрації, не міг здійснювати повноваження експерта з огляду на законодавчі обмеження, встановлені частиною третьою статті 12 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
Також, на переконання позивача, експертна рада не вчинила всіх дій, передбачених пунктами 9 та 12 Положення про експертну раду з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14 вересня 2011 року №1058, необхідних для всебічного, повного та об`єктивного розгляду дисертації ОСОБА_1 .
Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, вказавши про виявлені порушення вимог пунктів 9, 10 Порядку присудження наукових ступенів, які стали підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака НАПрН України про присудження позивачу наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право». Окрім того, відповідачем наголошено на дотриманні процедури розгляду дисертації позивача експертною радою та зазначено, що позовна заява не містить належних доводів, які б спростовували виявлені порушення щодо того, що докторська дисертація має відповідати паспорту наукової спеціальності та не може містити положення кандидатської дисертації.
У відповіді на відзив позивач зазначає про відсутність правових підстав для проведення ОСОБА_2 експертизи дисертації, оскільки відповідачем не надано жодних документів, які б підтверджували погодження кандидатури зазначеного експерта з Міністерством освіти і науки України. Окрім того, позивач посилається на неправомірність діяльності ОСОБА_2 у якості експерта експертної ради Міністерства освіти і науки України, оскільки вважає, що на момент проведення експертизи ОСОБА_2 - голова місцевої державної адміністрації, не міг виконувати повноваження експерта на підставі законодавчих обмежень, встановлених частиною третьою статті 12 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». 
Позивач посилається на порушення відповідачем строку розгляду атестаційної справи експертною радою, який відповідно до абзаців 1-2 пункту 19 Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.09.2011 №1058 «Про затвердження положення про експертну раду з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України» не повинен перевищувати для дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук – трьох місяців.
На переконання позивача, Міністерство освіти і науки України не встановило факту порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора наук, натомість застосувало максимальні санкції всупереч вимогам чинного законодавства, вийшовши за межі своїх повноважень.
Позивач вважає твердження відповідача про невідповідність дисертаційного дослідження паспорту спеціальності, наведеного в абзаці 4 пункту 2 Наказу 1290 такими, що не відповідають пункту 9 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567, відповідно до якого дисертація виконується з галузі науки та за науковою спеціальністю відповідно до переліку, який затверджує Міністерство освіти і науки України, і повинна відповідати паспорту наукової спеціальності, затвердженому Міністерством освіти і науки України. Наголошено, що на сьогодні відсутній паспорт наукової спеціальності наукової 12.00.03, а тому при визначені паспорта наукової спеціальності використовуються паспорти спеціальностей, затверджені постановою президії ВАК України від 08.10.2008 №45-06/7, які не є нормативним актом МОН чи нормативним актом відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731. На думку позивача, матеріали його атестаційної справи містять усі належні документи, які свідчать про відповідність його дисертації паспорту спеціальності, зокрема, формулі спеціальності 12.00.03 – цивільне право та цивільний процес; сімейне право; міжнародне право, згідно з Постановою президії ВАК України від 08.10.2008 №45-06/7: Спеціальність 12.00.03 охоплює юридичні науки, які досліджують цивільне, сімейне міжнародне приватне право, що регулюють особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, процесуальні форми захисту цивільних прав. 
Окрім того, позивачем зауважено, що єдиною підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради може бути наявність академічного плагіату відповідно до статті 6 Закону України «Про вищу освіту», у зв`язку з чим відповідач вийшов за межі повноважень, визначених Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність». 
У поданих до суду письмових поясненнях позивачем зазначено, що Міністерством освіти і науки України не було встановлено факту порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора наук, застосувавши максимальні санкції всупереч вимогам чинного законодавства, вийшовши за межі своїх повноважень.
На думку позивача, присудження наукового ступеня доктора наук не відноситься до освітнього процесу, а здобувач наукового ступеня доктора юридичних наук, науковий консультант, члени спеціалізованої вченої ради та офіційні опоненти не є учасниками освітнього процесу. Вказано, що діяльність експертної ради є здійсненням публічної функції держави щодо контролю над присудженням наукових ступенів, а тому голова місцевої державної адміністрації не може виконувати повноваження експерта на підставі законодавчих обмежень та пунктів 3 – 4 Положення №1058. За посиланням позивача, оскаржуваний Наказ №1290 не містить вказівки на недоліки під час розгляду дисертації та проведення її захисту, що могло спричинити порушення пунктів 9, 10 Порядку №567.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке. 
До спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 у Науково-дослідному інституті приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України 24.02.2021 надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття до розгляду дисертаційного дослідження на тему «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС». 
Тема дисертації на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС» 27.04.2016 була затверджена вченою радою Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака НАПрН України.
На спільному засіданні відділів міжнародного приватного права і порівняльного правознавства, юрисдикційних форм правового захисту суб`єктів приватного права, судоустрою та судочинства, проблем приватного права, методології приватноправових досліджень Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України 22.02.2021 дисертація ОСОБА_1 «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС» була рекомендована до захисту.
Рішенням від 25.02.2021 спеціалізована вчена рада прийняла дисертацію ОСОБА_1 до розгляду. 
У спеціалізованій вченій раді дисертаційна робота пройшла попередню наукову експертизу, призначеною комісією у складі д.ю.н. Калаура І. Р., д.ю.н. Федорченко Н. В., дю.н. Штефан О. О., за висновком яких дисертація відповідає вимогам, що ставляться до дисертацій на здобуття наукового ступеню доктора юридичних наук, спеціальності 12.00.03 - цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право і може бути прийнята до захисту спеціалізованою вченою радою та запропоновані офіційні опоненти: 
- доктор юридичних наук, професор, дійсний член (академік) НАПрН України, завідувач кафедри цивільного права Інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка Майданик Роман Андрійович;
- доктор юридичних наук, професор, член-кореспондент НАПрН України, професор кафедри цивільного права №1 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Спасибо-Фатєєва Інна Валентинівна; ???
- доктор юридичних наук, професор, директор Навально-наукового юридичного інституту ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» Васильєва Валентина Антонівна. 
Рішенням від 05.03.2021 спеціалізована вчена рада прийняла дисертацію ОСОБА_1 «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС» до захисту. 
Спеціалізованою вченою радою Д 26.500.01 у Науково-дослідному інституті приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України 12.05.2021 прийнято рішення щодо присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі прилюдного захисту дисертації «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС» у вигляді рукопису за спеціальністю 12.00.03 - цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право.
У подальшому, абзацом 4 пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 30.11.2021 №1290 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 27 вересня 2021 року №1017» вирішено скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН від 12 травня 2021 року, протоколом №3, про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; cімейне право; міжнародне приватне право» у зв`язку з порушенням вимог пунктів 9, 10 Порядку присудження наукових ступенів щодо того, що докторська дисертація має відповідати паспорту наукової спеціальності та не може містити положень кандидатської дисертації.
Також, відповідно до пункту 5.2 вищезазначеного наказу вирішено позбавити строком на два роки (стосовно дисертації здобувача наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 ):
- за порушення вимог пункту 7 Порядку присудження наукових ступенів щодо персональної відповідальності за дотримання радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів вищої кваліфікації голову спеціалізованої вченої ради ОСОБА_3 , доктора юридичних наук, професора, права участі в атестації наукових кадрів;
- за порушення вимог пункту 3.8 Положення про спеціалізовану вчену раду щодо якості відгуку офіційного опонента офіційних опонентів: ОСОБА_4 , доктора юридичних наук, професора; Васильєву В.А., доктора юридичних наук, професора, права участі в атестації наукових кадрів;
- за порушення пункту 30 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів щодо особистої відповідальності наукового консультанта ОСОБА_5 , доктора юридичних наук, професора, права участі у підготовці наукових кадрів. 
Не погоджуючись з абзацом 4 пункту 2, підпунктом 2 пункту 5 наказу Міністерства освіти і науки України від 30.11.2021 №1290 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 27 вересня 2021 року №1017», позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (далі – Положення №630) визначено, що Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі – Закон №1556-VII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підготовка кандидатів та докторів наук, розпочата до 1 вересня 2016 року, здійснюється закладами вищої освіти та науковими установами відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. За результатами захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук та наукового ступеня доктора наук у спеціалізованих вчених радах, утворених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері наукової і науково-технічної діяльності, відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», здобувачам наукових ступенів присуджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері наукової і науково-технічної діяльності, ступінь кандидата або доктора наук відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, та видається диплом кандидата або доктора наук.
Питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук регулює Порядок присудження наукових ступенів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567 (далі – Порядок №567).
Пунктом 3 Порядку № 567 встановлено, що розгляд і вирішення питань атестації наукових кадрів здійснює МОН за участю атестаційної колегії, яка діє відповідно до затвердженого ним положення.
Пунктом 6 Порядку №567 передбачено, що наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій. МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук.
Відповідно до пункту 7 Порядку №567 спеціалізована вчена рада несе відповідальність за обґрунтованість прийнятих нею рішень і забезпечує високий рівень вимогливості під час розгляду дисертацій та проведення їх захисту. У разі порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук МОН вживає відповідних заходів аж до скасування рішення ради.
Згідно пункту 22 Порядку №567 прилюдний захист дисертації проводиться на засіданні спеціалізованої вченої ради, яке вважається правоможним у разі, коли в його проведенні взяло участь не менш як дві третини складу, а також не менш як чотири доктори наук з кожної спеціальності докторської і не менш як три доктори наук із спеціальності кандидатської дисертації. Рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня вважається позитивним, якщо за нього проголосувало не менш як три чверті членів ради, які брали участь у засіданні.
Пунктом 24 Порядку №567 передбачено, що спеціалізована вчена рада у місячний строк після захисту дисертації надсилає: адміністратору (розпоряднику) Єдиної державної електронної бази з питань освіти електронний примірник заповненої облікової картки дисертації за встановленою формою та електронний примірник дисертації; МОН паперовий примірник дисертації разом з атестаційною справою здобувача наукового ступеня, що оформляється згідно з вимогами, встановленими МОН. Другий примірник атестаційної справи здобувача наукового ступеня зберігається у спеціалізованій вченій раді протягом десяти років.
Пунктом 30 Порядку №567 передбачено, що рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук набирає чинності з дати набрання чинності наказом МОН про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради та видачу відповідного диплома на підставі рішення атестаційної колегії.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2021 ОСОБА_1 у спеціалізованій вченій раді Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН України захистив дисертацію на тему «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України» на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право».
У подальшому, 24.05.2021 на адресу Міністерства освіти і науки України надійшло звернення науковців Київського регіонального центру Національної академії правових наук України: директора, доктора юридичних наук, професора Кота О. О., в.о. заступника директора, доктора юридичних наук, професора Гриняка А. Б. і в.о. вченого секретаря, доктора юридичних наук, професора Пленюк М. Д. з інформацією щодо порушень, на їхню думку, принципів публічності та відкритості під час захисту дисертації позивача, а також з негативним відгуком на його дисертацію. 
На підставі підпункту 1 пункту 8 Положення про експертну раду з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.09.2011 №1058, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1167/19905, (далі - Положення про експертну раду) атестаційну справу, дисертацію позивача та матеріали, надані у зверненні, було винесено на розгляд експертної ради з юридичних наук 15.09.2021 за участю здобувача. 
На засіданні експертної ради 17.11.2021 було прийнято рішення рекомендувати Міністерству освіти і науки України скасувати рішення ради Д 26.500.01 про присудження позивачу наукового ступеня доктора юридичних наук та застосувати до учасників його атестації заходів впливу відповідно до законодавства.
Щодо повноважень відповідача на скасування рішень спеціалізованих вчених рад, передбачених статтею 64 Закону України «Про освіту» та статтею 13 Закону України «Про вищу освіту», суд зазначає таке.
Відповідно до абзацу 6 пункту 26 Порядку №567 якщо під час проведення експертизи дисертації встановлено порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, то МОН скасовує рішення ради про присудження наукового ступеня, вживає заходів, зокрема:
вказує на недоліки під час розгляду дисертації та проведення її захисту;
звужує профіль ради;
пропонує керівнику закладу вищої освіти або наукової установи, в якій утворено раду, подати інші кандидатури для призначення голови ради, його заступника або вченого секретаря;
позбавляє офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду права участі в атестації наукових кадрів;
припиняє діяльність ради з визначенням строку, протягом якого нове клопотання про утворення ради не подається.
Згідно з пунктом 27 Порядку №567 контроль за науковим рівнем дисертацій МОН здійснює за участю експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій.
Експертні ради з питань проведення експертизи дисертацій проводять експертизу захищених дисертацій, розглядають питання, що належать до їх компетенції, готують експертні висновки про відповідність встановленим вимогам і відповідають за якість та об`єктивність підготовлених ними висновків.
У разі потреби МОН запрошує на засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій здобувача, наукового керівника, керівника спеціалізованої вченої ради, де проводився захист дисертації.
З наведеного слідує, що Міністерство освіти і науки України наділене повноваженнями щодо скасування рішень спеціалізованих вчених рад, зокрема, щодо присудження наукового ступеня доктора юридичних наук, з огляду на що посилання позивача в цій частині є безпідставними.  
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує призначення експертом щодо його дисертації доктора юридичних наук ОСОБА_2 та ставить під сумнів здійснення ним експертної діяльності. 
Так, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 , який на момент проведення експертизи обіймав посаду голови місцевої державної адміністрації, не міг здійснювати повноваження експерта з огляду на законодавчі обмеження, встановлені частиною третьою статті 12 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
Частиною третьою статті 12 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 №586-XIV (далі – Закон №586-XIV) визначено, що голови місцевих державних адміністрацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій не можуть бути народними депутатами України, суміщати свою службову діяльність з іншою, в тому числі на громадських засадах, крім викладацької, наукової та творчої діяльності у позаробочий час, входити до складу керівного органу чи наглядової ради підприємства чи іншої організації, що має на меті одержання прибутку.
Законом України «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 10.02.1995 №51/95-ВР (далі – Закон №51/95-ВР) визначено правові, організаційні і фінансові основи експертної діяльності в науково-технічній сфері, а також загальні основи і принципи регулювання суспільних відносин у галузі організації та проведення наукової та науково-технічної експертизи з метою забезпечення наукового обґрунтування структури і змісту пріоритетних напрямів розвитку науки і техніки, наукових, науково-технічних, соціально-економічних, екологічних програм і проектів, визначення напрямів науково-технічної діяльності, аналізу та оцінки ефективності використання науково-технічного потенціалу, результатів досліджень.
Відповідно до статті 1 Закону №51/95-ВР наукова і науково-технічна експертиза - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка науково-технічного рівня об`єктів експертизи і підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо таких об`єктів.
Тобто, експертна діяльність є складовою науково-технічної сфери (діяльності).
При цьому, науково-технічною діяльністю є інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання і використання нових знань у всіх галузях техніки і технологій.
Суд зауважує, що участь особи в атестації наукових кадрів як члена експертної ради є однією з форм реалізації її права на зайняття науковою діяльністю, оскільки така діяльність передбачає застосування спеціальних наукових знань, здійснення фахової оцінки результатів наукових досліджень та безпосередню участь у забезпеченні якості й розвитку наукової сфери. Виконуючи функції члена експертної ради, особа реалізує свій науковий потенціал, бере участь у науковій експертизі та формуванні наукових стандартів, що відповідає суспільному призначенню наукової діяльності та сприяє розвитку науки.
Таким чином, ОСОБА_2 , який на момент проведення експертизи обіймав посаду голови місцевої державної адміністрації, не позбавлений був права бути експертом експертної ради.
Разом з тим, відповідно до пункту 11 Положення про експертну раду з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту від 14.09.2011 №1058 (далі – Положення №1058), для розгляду дисертації та документів атестаційної справи, що надходять до експертної ради, голова експертної ради (за його відсутності - заступник) за узгодженням з МОНмолодьспортом призначає експерта (експертів).
Експерти отримують дисертацію, її електронну копію та атестаційну справу на засіданні експертної ради або у робочому порядку. 
Пунктом 12 Положення №1058 визначено, що експерт:
аналізує якість підготовки документів атестаційної справи (відгуки офіційних опонентів, відгуки на автореферат, висновок спеціалізованої вченої ради, публікації);
визначає глибину обговорення дисертації під час захисту; 
аналізує якість підготовки дисертаційної роботи та автореферату щодо відповідності змісту роботи вимогам до кваліфікаційних наукових праць рівня кандидата чи доктора наук, відповідності паспорту наукової спеціальності, за якою захищено дисертацію, а також на наявність текстових запозичень;
оцінює наукову та практичну цінність дисертації, а також ступінь новизни отриманих результатів, достовірність її висновків та рекомендацій.
За результатами експертизи експерт готує проект атестаційного висновку.
Якщо атестаційний висновок експертної ради позитивний, то експертна рада вносить МОНмолодьспорту пропозиції щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради і видачі диплома про науковий ступінь.
Якщо встановлено, що експертизу дисертації у спеціалізованій вченій раді проведено неякісно, висновок зазначеної ради недостатньо аргументований, то експертна рада вносить МОНмолодьспорту пропозиції щодо скасування рішення спеціалізованої вченої ради і відмови у видачі диплома про науковий ступінь.
У разі потреби експертна рада вносить МОНмолодьспорту пропозиції щодо запрошення на засідання експертної ради здобувача, наукового керівника (консультанта), голову спеціалізованої вченої ради, в якій проведено захист дисертації, чи надсилання дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня для додаткового розгляду, а також проведення повторної експертизи. 
З матеріалів справи вбачається, що дисертацію позивача надано члену експертної ради ОСОБА_2 у порядку, передбаченому пунктом 11 Положення №1058, який не містить імперативної норми про підготовку наказу щодо проведення експертизи дисертацій. 
Вимога про наявність цивільно-правового договору на підставі наказу МОН є обов`язковою для тих членів експертних рад, які отримують кошти у якості оплати праці за проведення експертизи дисертацій відповідно до статей 4, 5, 6, 22, 31 Закону України «Про наукову і науково-технічну експертизу». 
Відповідно до матеріалів справи член експертної ради ОСОБА_2 таких коштів не отримував і дисертацію позивача прийняв у робочому порядку, що відповідає пункту 11 Положення про експертну раду.
У свою чергу, суд зазначає, що у своїй постанові від 22.12.2020 у справі №826/10702/18 Верховний Суд вказав, що наявність академічного плагіату відповідно до статті 6 Закону України «Про вищу освіту» є єдиною підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради.
Проте, ані спірний наказ, ані висновок комісії МОН України, ані відзив відповідача, не містять інформації, що позивачем у своїй дисертації було допущено академічний плагіат.
Так, судом встановлено, що спеціалізованою вченою радою Д 26.500.01 у Науково-дослідному інституті приватного права і підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України 12.05.2021 прийнято рішення щодо присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі прилюдного захисту дисертації «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС» у вигляді рукопису за спеціальністю 12.00.03 - цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право.
Вказане рішення було прийнято на підставі Висновку комісії спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 у Науоково-дослідному інституті приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака Національної академії правових наук України щодо дисертації ОСОБА_1 на тему «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до acquis ЄС», поданої на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 – цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право, згідно з яким комісія спеціалізованої вченої ради рекомендувала спеціалізованій вченій раді Д 26.500.01 у Науково-дослідному інституті приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН України, серед іншого прийняти до захисту дисертацію ОСОБА_1 .
При цьому, у висновку членами комісії вказано, що дисертація ОСОБА_1 є самостійною завершеною науковою працею. Комплектність та системність дисертаційного дослідження зумовили використання при розкритті обраної теми загальнонаукових та спеціально наукових методів пізнання правових явищ, зокрема, діалектичного, формально-логічного, порівняльного, історико-правового, системного та структурно-функціонального, логіко-догматичного методів. 
Члени комісії дійшли висновку, що дисертація ОСОБА_1 «Цивільні відносини у непідприємницьких товариствах та установах: теоретико-правові засади адаптації законодавства України до асquis ЄС» за своїм науковим рівнем відповідає вимогам, що ставляться до дисертацій на здобуття наукового ступеня «доктор юридичних наук».
Крім того, під час проведення експертиз жодних порушень з боку спеціалізованої вченої ради, в тому числі вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, встановлено не було.
Водночас, як встановлено судом та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, 30.11.2021 Міністерством освіти і науки України видано оскаржуваний наказ, згідно з абзацом 4 пункту 2 якого вирішено скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН від 12 травня 2021 року, протоколом №3, про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; cімейне право; міжнародне приватне право» у зв`язку з порушенням вимог пунктів 9, 10 Порядку присудження наукових ступенів щодо того, що докторська дисертація має відповідати паспорту наукової спеціальності та не може містити положень кандидатської дисертації.
При цьому, відповідач не зазначає, які саме державні вимоги при атестації наукових кадрів вищої кваліфікації не були виконані чи були порушені членами комісії спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака Національної академії правових наук України.
У постанові від 22.12.2020 у справі №826/10702/18 Верховний суд вказав, що атестаційна колегія МОН України як дорадчий орган не наділена самостійним правом відступити від позитивного висновку експертної ради з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства шляхом прийняття на власний розсуд остаточного рішення про відмову у видачі диплома про науковий ступінь.
За таких обставин, оскільки передбачені абзацом 6 пункту 26 Порядку №567 підстави для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня були відсутні, оскаржуваний наказ відповідача є необґрунтованим, тобто таким, що не відповідає всім критеріям правомірності, визначеним статтею 2 КАС України.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку, що абзац четвертий пункту 2 оскаржуваного наказу прийнято відповідачем протиправно та з порушенням частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про необхідність визнання його протиправним і скасування.
Разом з тим, з урахуванням вищевикладеного та визнання протиправним оскаржуваного позивачем абзацу четвертого пункту 2 оскаржуваного наказу, суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом зобов`язання Міністерства освіти і науки України в порядку, встановленому Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567, розглянути документи атестаційної справи ОСОБА_1 та провести експертизу дисертації з подальшим розглядом питання щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права та підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право», з урахуванням висновків суду у цій справі.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування підпункту 2 пункту 5 оскаржуваного наказу, суд зазначає таке. 
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відповідно до підпункт 2 пункту 5 наказу Міністерства освіти і науки України від 30 листопада 2021 року №1290 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 27 вересня 2021 року №1017» вирішено позбавити строком на два роки (стосовно дисертації здобувача наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 ):
- за порушення вимог пункту 7 Порядку присудження наукових ступенів щодо персональної відповідальності за дотримання радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів вищої кваліфікації голову спеціалізованої вченої ради ОСОБА_3 , доктора юридичних наук, професора, права участі в атестації наукових кадрів;
- за порушення вимог пункту 3.8 Положення про спеціалізовану вчену раду щодо якості відгуку офіційного опонента офіційних опонентів: ОСОБА_4 , доктора юридичних наук, професора; Васильєву В.А., доктора юридичних наук, професора, права участі в атестації наукових кадрів;
- за порушення пункту 30 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів щодо особистої відповідальності наукового консультанта ОСОБА_5 , доктора юридичних наук, професора, права участі у підготовці наукових кадрів.
З наведеного вбачається, що вказані положення оскаржуваного наказу на позивача не поширюється та стосуються прав та інтересів інших осіб, які не є сторонами у цій справі, а відтак в цій частині суд не надає оцінку його правомірності або протиправності.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування підпункту 2 пункту 5 оскаржуваного наказу задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 454,00 грн (пропорційно задоволеним позовним вимогам).
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати абзац четвертий пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 30 листопада 2021 року №1290 «Про рішення з питань присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань та внесення змін до наказу Міністерства освіти і науки України від 27 вересня 2021 року №1017» стосовно дисертації здобувача наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України (адреса: 01135, місто Київ, проспект Берестейський, 10, код ЄДРПОУ 38621185) в порядку, встановленому Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567, розглянути документи атестаційної справи ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та провести експертизу дисертації з подальшим розглядом питання щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.500.01 Науково-дослідного інституту приватного права та підприємництва імені академіка Ф. Г. Бурчака Національної академії правових наук України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.03 «Цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право», з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (адреса: 01135, місто Київ, проспект Берестейський, 10, код ЄДРПОУ 38621185).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.