П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/2521/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В. 
16 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Шидловського В.Б.  Капустинського М.М. 
за участю:
секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,
представників позивача: Серьогіна С.Ю., Бурак А.В.,
представника відповідача: Сінгаєвської О.М.,
третьої особи: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи за позовом Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сінгаєвської О.М. про накладення штрафу від 19.02.2026 року у виконавчому провадженні №78227502.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників учасників справи, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2024 у справі №120/10848/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025, зокрема зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне територіальне управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
28.05.2025 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №120/10848/24.
30.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2024 на підставі виконавчого листа №120/10848/24.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.05.2025 відкрито виконавче провадження №78227502 щодо виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 120/10848/24 про зобов`язання Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
За результатами розгляду вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження Центрально-Західним ТУ АРМА головному державному виконавцю направлено лист вх.№2957/4.1-26 від 04.06.2025, у якому вказано, що 27.03.2025 року Центрально-Західне ТУ АРМА добровільно виконало рішення суду, ще до моменту видачі виконавчого листа №120/10848/24.
До вказаного листа долучено копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 АТ "Ощадбанк" на суму 4568,20 грн. Дата платіжної операції зазначена 27.03.2025, платник: Центрально-Західне ТУ АРМА через ОСОБА_2 , отримувач: Вітов Наталя Іванівна, призначення платежу: на виконання рішення ВОАС від 05.12.2024 та постанови СААС від 27.03.2025 року в справі №120/10848/24 в повному обсязі.
Головним державним виконавцем 17.06.2025 було винесено вимогу, відповідно до якої виконавець вимагав у Центрально-Західного ТУ АРМА в строк до 24.06.2025 надати до відділу примусового виконання рішень документальне підтвердження щодо повного та фактичного виконання рішення суду, зокрема, документальне підтвердження нарахування на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
Центрально-Західне ТУ АРМА 24.06.2025 направило головному державному виконавцю клопотання, у якому зазначило, що на виконання вимоги державного виконавця від 17.06.2025 надано розрахунковий лист за березень 2025 року щодо нарахування на користь ОСОБА_1 виплати за рішенням суду в сумі 4568,20 грн., а також повідомлено, що рішення у справі №120/10848/24 виконано боржником добровільно 27.03.2025.
У зв`язку з викладеним Центрально-Західне ТУ АРМА просило державного виконавця закінчити виконавче провадження №78227502, відкрите 30.05.2025.
10.07.2025 державним виконавцем винесено вимогу, відповідно до якої державний виконавець вимагав від боржника в строк до 18.07.2025 надати належне документальне підтвердження нарахування (розрахунковий лист) на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
11.07.2025 Центрально-Західне ТУ АРМА направило головному державному виконавцю заяву, в якій просило повідомити про розгляд та прийняте рішення стосовно клопотання від 24.06.2025 про закінчення виконавчого провадження № 78227502.
Листом від 17.07.2025 № 10006/4.1-28/3 начальник відділу примусового виконання рішень повідомив Центрально-Західне ТУ АРМА про передчасність прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з ненадання доказів, що підтверджують нарахування стягувачу заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
Листом від 18.07.2025 № 01-31/562/03-25 Центрально-Західне ТУ АРМА повідомило державного виконавця про те, що рішення у справі № 120/10848/24 виконано у повному обсязі ще 27.03.2025, до моменту видачі виконавчого листа. Розрахунковий лист наданий разом із клопотанням від 24.06.2025 № 01-31/490/03-25 та складений відповідно до вимог законодавства. Інші документи, крім наданих, в Центрально-Західному ТУ АРМА не створювались.
Надалі, головний державний виконавець Сінгаєвська О.М. звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення рішення суду у справі №120/10848/24, в якій просила роз`яснити зміст рішення, зазначивши чи підпадає під дію положень ст. 110 КЗпП та ст. 30 Закону України "Про оплату праці" зобов`язання боржника за рішенням суду №120/10848/24 щодо нарахування ОСОБА_3 заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно, з врахуванням складових, а саме: загальної суми заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розмірів і підстав відрахувань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2025 у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду відмовлено.
18.09.2025 головним державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в справі №120/10848/24.
Не погодившись із вказаною постановою, стягувач оскаржила її до Вінницького окружного адміністративного суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року у справі №120/13684/25 визнано протиправною та скасовано постанову від 18.09.2025 про закінчення виконавчого провадження № 78227502 з примусового виконання виконавчого листа №120/10848/24, виданого 28.05.2025 року Вінницьким окружним адміністративним судом.
Скасовуючи постанову від 18.09.2025 про закінчення виконавчого провадження № 78227502, суд у наведеному вище рішенні вказав, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не здійснено належної перевірки виконання боржником рішення суду в справі №120/10848/24, зокрема чи виплачена стягувачу ОСОБА_1 сума коштів 4568,20 грн. відповідає сумі коштів, яка мала бути нарахована ОСОБА_1 як заробітна плата за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.
Судом також зазначено, що наданий боржником 17.06.2025 державному виконавцю розрахунковий лист за березень 2025 року щодо нарахування на користь ОСОБА_1 виплати за рішенням суду на суму 4568,20 грн. не є належним доказом нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, більш того, він взагалі не містить інформації складових заробітної плати, з яких здійснювалось нарахування, сум утримання (ПДФО, ЄСВ, військовий збір) із заробітної плати.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 09.12.2025 року.
12.12.2025 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сінгаєвською О.М. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №78227507.
26.12.2025 року вимогою державного виконавця зобов`язано боржника у строк до 08.01.2026 року надати до відділу примусового виконання рішень документальне підтвердження щодо повного та фактичного виконання рішення суду, з урахуванням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року у справі №120/13684/25.
Листом від 07.01.2026 представник Центрально-Західного ТУ АРМА повідомив державного виконавця про повне виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 у справі №120/10848/24.
Зокрема, зазначено, що на користь ОСОБА_1 нараховано та виплачено 4568,20 грн., а також сплачено обов`язкові платежі: податок на доходи фізичних осіб у сумі 822,30 грн., єдиний соціальний внесок у сумі 1005,00 грн. та військовий збір у сумі 68,60 грн.
Вказані суми відображено у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного соціального внеску за відповідні звітні періоди.
15.01.2026 року державним виконавцем в адресу боржника повторно скеровано вимогу, якою зобов`язано у строк до 26.01.2026 року надати до відділу примусового виконання рішень документальне підтвердження щодо повного та фактичного виконання рішення суду, з урахуванням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року у справі №120/13684/25.
Листом від 26.01.2026 року боржник повідомив державного виконавця, що до виконавчого провадження № 78227502, відкритого 30.05.2025 року, Центрально-західним ТУ АРМА надано всі необхідні документи, які підтверджують нарахування, виплату ОСОБА_1 , а також сплату ПДФО, ЄСВ та військового збору, і ці документи долучені до матеріалів виконавчого провадження.
29.01.2026 державним виконавцем вкотре направлено вимогу якою зобов`язано боржника в строк до 06.02.2026 року надати до відділу примусового виконання рішень інформацію (копію розрахункових листів) відносно складових заробітної плати ОСОБА_1 , яка була виплачена їй за фактично відпрацьовані дні у квітні та травні 2023 року.
Листом від 05.02.2026 року представник Центрально-Західного ТУ АРМА повідомив державного виконавця, що зазначені документи уже були надані та містяться в матеріалах виконавчого провадження.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сінгаєвською О.М. від 19.02.2026 року в рамках виконавчого провадження №78227502 накладено штраф у розмірі 5100 грн. на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати останнє.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною другою та четвертою статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Колегія суддів зазначає, що за ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 373 КАС України).
Згідно з ч. 3-4 статті 373 КАС України виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу або у разі її відсутності - рекомендованим чи цінним листом.
За ч.1-2, 4-5 статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом – встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
За ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, серед переліченого: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, а також виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з урахуванням вказаного, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 № 1404-VIII).
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону 1404-VIII).
Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону 1404-VIII боржник, серед іншого, зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону 1404-VIII).
Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з ч.1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до змісту спірної постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сінгаєвською О.М. від 19.02.2026 року в рамках виконавчого провадження №78227502 накладено штраф у розмірі 5100 грн. на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати останнє.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для вирішення спору, врахуванню підлягають висновки, викладені у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №120/13684/25, яке набрало законної сили та яким було скасовано постанову державного виконавця від 18.09.2025 про закінчення виконавчого провадження № 78227502 з примусового виконання виконавчого листа №120/10848/24. Зазначеним судовим рішенням встановлено обставини, що мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи, а саме: державним виконавцем не було здійснено належної перевірки фактичного виконання рішення суду; не перевірено відповідність фактично виплаченої суми тій сумі, яка мала бути нарахована відповідно до вимог пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року; наданий боржником розрахунковий лист не є належним доказом виконання судового рішення, оскільки не містить відомостей про складові заробітної плати, порядок її обчислення та інформації про здійснені утримання; подані боржником документи не дають можливості встановити правильність нарахування середнього заробітку за визначений судом період. Таким чином, судом у справі №120/13684/25 фактично констатовано неналежність та недостатність доказів, поданих боржником на підтвердження виконання рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно з частиною шостою статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 78 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/13426/19, висловлюючи висновки щодо застосування норм статті 78 КАС України, зазначав, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.
Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 № 6-327цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.04.2018 у справі № 825/705/17, від 06.03.2019 у справі № 813/4924/13-а, від 15.11.2019 у справі № 826/198/16, від 12.10.2020 у справі № 814/435/18, від 30.09.2021 у справі № 826/7424/17.
Колегія суддів акцентує увагу й на тому, що преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Отже, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.
Водночас преюдиція під час встановлення та перевірки обставин справи не має абсолютного характеру, оскільки відповідно до статті 2 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 9 КАС України, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів із власної ініціативи.
За позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 29.11.2019 у справі № 818/154/16, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Колегія суддів враховує, що зі змісту статті 78 КАС України преюдиційними можуть бути, за визначених у цьому Кодексі умов, саме обставини, встановлені у судовому рішенні, яке набуло законної сили. Проте преюдиція не поширюється на правову оцінку таких обставин, оскільки відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таке застосування норм процесуального права відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), згідно з яким преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Визначаючись щодо мотивів і висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог з урахуванням преюдиції рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №120/13684/25, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно з вищевказаним рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року у справі №120/13684/25 визнано протиправною та скасовано постанову від 18.09.2025 про закінчення виконавчого провадження № 78227502 з примусового виконання виконавчого листа №120/10848/24, виданого 28.05.2025 року Вінницьким окружним адміністративним судом.
В мотивувальній частині цього рішення суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не здійснено належної перевірки виконання боржником рішення суду в справі №120/10848/24, зокрема чи виплачена стягувачу ОСОБА_1 сума коштів 4568,20 грн. відповідає сумі коштів, яка мала бути нарахована ОСОБА_1 як заробітна плата за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.
Судом також зазначено, що наданий боржником 17.06.2025 державному виконавцю розрахунковий лист за березень 2025 року щодо нарахування на користь ОСОБА_1 виплати за рішенням суду на суму 4568,20 грн. не є належним доказом нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, більш того, він взагалі не містить інформації складових заробітної плати, з яких здійснювалось нарахування, сум утримання (ПДФО, ЄСВ, військовий збір) із заробітної плати.
У справі №120/2521/26 при винесенні рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції посилається на преюдицію та зазначає про необхідність врахування висновків, викладених у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №120/13684/25.
Однак колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2024 у справі №120/10848/24 не зобов`язано відповідача здійснити розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 а зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне територіальне управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
У рішенні суд не надавав оцінку обставинам який розмір та які складові має включати розрахунок під час нарахування середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків, а дійшов висновку про порушення права позивача на виплату заробітної плати за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.
Таким чином, питання належного розміру і складових заробітної плати предметом спору у справі №120/10848/24 не охоплювалось.
При цьому, дослідивши в оригіналі матеріали виконавчого провадження, а також документи, які позивач направив до органу ДВС на підтвердження виконання рішення від 05.12.2024 у справі №120/10848/24 колегія встановила, що фактично державним виконавцем були враховані висновки рішення про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Однак, враховуючи позовні вимоги, предмет спору та зміст резолютивної частини судового рішення у справі №120/10848/24, надані боржником докази виконання цього судового рішення, підстави для накладення штрафу у виконавчому провадженні №78227502 відсутні.
У зв`язку з цим державний виконавець не врахував вказаних вище обставин, а постанова від 19.02.2026 про накладення штрафу є необґрунтованою, такою, що постановлена без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення суб`єктом владних повноважень.
Інші доводи апеляційної скарги, як то: наявність доказів направлення постанови боржнику, наявність реквізитів на документах виконавчого провадження, що направлялись боржнику, суд апеляційної інстанції до уваги не бере як такі, що не впливають на правомірність оскарженого рішення.
З урахуванням встановлених обставин, а також наданих позивачем доказів виконання рішення ВОАС від 05.12.2024 та постанови СААС від 27.03.2025 року в справі №120/10848/24, зокрема копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 АТ «Ощадбанк» на суму 4568,20 грн., колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про правомірність постанови не ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин справи та спростовуються матеріалами справи і обставинами, встановленими під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано належних доказів підтвердження факту встановлення невиконання боржником судового рішення, а також підстав неврахування наданих боржником доказів вчинення дій по виконанню судового рішення, отже оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову діяв не у межах та не в спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому вона підлягає скасуванню.
Натомість, суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року скасувати.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Сінгаєвської О.М. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 19.02.2026 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 78227502. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.