Справа № 149/2406/25
Провадження № 22-ц/801/1330/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Справа № 149/2406/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., 
за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.,
учасники справи:
позивач: ТОВ «Енера Вінниця»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про розірвання договору постачання електричної енергії, 
за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 – адвокатів Піпка Андрія Миколайовича та Слободянюка Миколи Володимировича на додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року, яке ухвалив суддя Олійник І.В., повний текст складено 03 квітня 2026 року,
в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ТОВ «Енера Вінниця» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про розірвання договору постачання електричної енергії.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2026 року в задоволені позову ТОВ «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про розірвання договору постачання електричної енергії – відмовлено.
Додатковим рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року заяву представника відповідача Піпка А.М. про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» (код ЄДРПОУ 41835359, юридична адреса: вул. Пирогова, буд. № 131 м. Вінниця) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу представника Піпка А. М. у розмірі 7000 грн.
Заяву представника відповідача Слободянюка М. В. про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» (код ЄДРПОУ 41835359, юридична адреса: вул. Пирогова, буд. № 131 м. Вінниця) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу представника Слободянюка М. В. у розмірі 7000 грн.
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Додаткове рішення суду мотивоване тим, що адвокатами не наведено чіткого розрахунку із зазначенням витраченого часу представників на надання правничої допомоги певного виду. При цьому адвокати приймали участь у судових засіданнях та ознайомлювалися з матеріалами справи дистанційно. У даній справі рішення суду ухвалено 16 березня 2026 року, проте доказів понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у зазначених заявниками розмірах у п`ятиденний строк суду не надано. Також у справі заявлено одну позовну вимогу, справа не є складною, отже не потребувала значних витрат часу адвокатів.
Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Піпко А.М. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства. Просить змінити додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької від 03 квітня 2026 року, прийняти постанову, якою стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката Піпка А.М. в сумі 19379,20 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції не врахував, що мав місце фіксований розмір гонорару за наявності якого не є обов`язковим зазначення часу надання послуг в детальному описі робіт (наданих послуг), що вказано в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16 листопада 2022 року. 
Також, судом першої інстанції не враховано те, що позивач заявив до компенсації витрати на правничу допомогу як заплановані, що не заборонено Законом, не врахувавши правові висновки Верховного Суду у справах № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, №280/2635/20 від 21 січня 2021 року.
Вважає помилковим висновок суду про те, що дана справа не є складною, а розмір витрат на правничу допомогу адвоката Піпка А.М. – 7000 грн є не обґрунтованим. Відмовивши у стягненні на користь відповідачки витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 12379,20 грн, суд позбавив її права на компенсацію значної частини судових витрат, що суперечить Закону.
Крім того, аналогічну за змістом та доводами апеляційну скаргу подав адвокат Слободянюк М.В., в якій просить змінити додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької від 03 квітня 2026 року, прийняти постанову, якою стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката Слободянюка М.В. в сумі 19379,20 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційні скарги представник ТОВ «Енера Вінниця» - Говдик Т.Я. зазначив, що вважає додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року обґрунтованим, яке відповідає принципу верховенства права та нормам матеріального та процесуального права. Просив додаткове рішення залишити без змін. 
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2026 року в задоволені позову ТОВ «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про розірвання договору постачання електричної енергії – відмовлено.
У зв`язку з цим представники ОСОБА_1 – адвокати Піпко А.М. та Слободянюк М.В. подали заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача ТОВ «Енера Вінниця» понесених відповідачем  ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 19379,20 грн на кожного з адвокатів. 
Зазначені заяви за своїм змістом і доводами є подібними (т.2 а.с.62 – 66 та 72 – 76).
23 березня 2026 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника ТОВ «Енера Вінниця» - Говдика Т.Я. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке мотивовано тим, що такі витрати є неспівмірними, не відповідають критеріям реальності, розумності, завищені. З двома представниками відповідачем укладено тотожні договори, фактично їх функції були дублюючими. Доказів сплати відповідачем авансових платежів не надано, в матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи, тому просив зменшити стягнення цих витрат на 88 %. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦПК України Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.  Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 грудня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Стаття 137 ЦПК України визначає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі № 826/1216/16.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі № 329/766/18.
Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції адвокат Піпко А.М. до заяви долучив: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, згідно з якого гонорар у фіксованому розмірі складає 19379,20 грн; акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 19 березня 2026 року, згідно з якого гонорар за надання правової (правничої) допомоги за договором у цій справі в суді першої інстанції складає 19379,20 грн.
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції адвокат Слободянюк М.В. до заяви долучив: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, згідно з якого гонорар у фіксованому розмірі складає 19379,20 грн; акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 19 березня 2026 року, згідно з якого гонорар за надання правової (правничої) допомоги за договором у цій справі в суді першої інстанції складає 19379,20 грн.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційних скарг в частині того, що відсутність доказів оплати гонорару адвоката не є обов`язковою умовою для розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сам факт нездійснення оплати на момент подання заяви про розподіл судових витрат не перешкоджає їх розподілу, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21, проте це не свідчить про незаконність оскаржуваного додаткового рішення суду, виходячи з наступного.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат (див. постанови від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Під час оцінки судом співмірності заявлених до стягнення витрат підлягає врахуванню також те, що позиція представників відповідачки адвокатів Піпка А.М. та Слободянюка М.В. у контексті: заперечень проти задоволення позовних вимог; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; підготовки і відправки заяви про вступ у справу і ознайомлення з нею; підготовки і відправки відзиву на позовну заяву з додатками; підготовки і відправки заперечення на відповідь на відзив; підготовки і відправки заяви про участь у справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів; ознайомлення з матеріалами справи, є подібною у цій справі.
Такий підхід до вирішення питання зменшення розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу через дублювання позиції сторони та змісту процесуальних документів протягом розгляду справи судами різних інстанцій є усталеним у практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та був застосований, зокрема, у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 911/593/22, від 28 травня 2024 року № 910/2812/23, від 26 лютого 2025 року у справі № 910/13078/23, від 26 червня 2025 року у справі № 918/822/23(918/583/24), від 03 лютого 2026 року у справі № 910/14080/24.
Таким чином, зміст підготовлених представниками відповідачки процесуальних документів у цій справі фактично зводились до їх повторення, з їх тотожним викладенням.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 серпня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час тощо.
Здійснивши оцінку розміру судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, крізь призму вимог, установлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, урахувавши положення наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність та розумність розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також зважаючи на обсяг виконаних робіт, заперечення представника позивача на заяви адвокатів про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заяви адвокатів Піпка А.М. та Слободянюка М.В. підлягають частковому задоволенню.
Колегія суддів погоджується, що розмір заявлених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати у визначеному заявником обсязі не мають характеру необхідних і не співмірні з виконаною роботою адвокатів в суді першої інстанції. Отже, судом першої інстанції обґрунтовано зменшено заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції до 7000 грн на кожного представника, які позивач має відшкодувати відповідачу.
Інші доводи апеляційних скарг є також необґрунтованими, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвокатів у визначеному розмірі.
Апеляційний суд бере до уваги, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного суду від 17 січня 2024 року у справі №910/2158/23.
З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни додаткового рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.137, 141, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 – адвокатів Піпка Андрія Миколайовича та Слободянюка Миколи Володимировича залишити без задоволення.
Додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий     О. Ю. Береговий 

Судді      О. В. Ковальчук 

О. С. Панасюк