ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2771/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Запорожець Д.Б.
від відповідача: Богославський В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025р.
(суддя Боєва О.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 09.12.2025р.) 
у справі 
за позовом Приватного акціонерного товариства “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія”
до Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго”
про стягнення суми 434 379,62 грн.
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія” звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго”, про стягнення заборгованості за Договором про спільне використання технологічних мереж № 0-14 від 01.01.2013р., за період з січня по липень 2025 р., в сумі 436860,60 грн. 
25.09.2025р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (документ сформований в системі “Електронний суд” 24.09.2025р.), в якій позивач зокрема зазначив, що на підставі наданої АТ “Запоріжжяобленерго” заяви № 41 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.08.2025р. зобов`язання відповідача перед ПрАТ “ПЕЕМ “ЦЕК” за січень 2025 року зменшено на суму 2480,98 грн. і становить 51421,46 грн. У зв`язку із цим, позивач зменшує розмір заявлених позовних вимог на суму 2480,98 грн. та просив стягнути з Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” заборгованість в сумі 434379,62 грн. та судовий збір в сумі 5212,55 грн. У заяві в т.ч. викладено клопотання про повернення позивачу з Державного бюджету надлишково сплаченого судового збору в сумі 29,78 грн.
Таким чином предметом розгляду у даній справі № 908/2771/25 є позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія” заборгованості за Договором у розмірі 434 379,62 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов укладеного сторонами Договору про спільне використання технологічних мереж № 0-14 від 01.01.2013р. позивач, у період з 01 січня по 31 липня 2025 року, надав відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 446 784,52 грн., про що були складені та підписані сторонами Акти прийому-передачі наданих послуг. Незважаючи на умови п. 7.4 Договору, відповідач грошове зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг за вказаний період належним чином не виконав. З урахуванням заяв відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання АТ «Запоріжжяобленерго» було зменшено, а залишок заборгованості становить 434 379,62 грн. Позов обґрунтовано ст. ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умовами Договору.
Відповідач у відзиві проти позову заперечив. Зазначив, що позивачем не вказано про зменшення зобов`язання АТ “Запоріжжяобленерго” перед ПрАТ “ПЕЕМ “ЦЕК” за січень 2025 року ще на 2480,98 грн. на підставі заяви № 41 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.08.2025, яка була направлена на адресу позивача 28.08.2025. Таким чином, позивачем безпідставно заявлена сума заборгованості за січень 2025 року в розмірі 53 902,44 грн. Відповідач вважає позовні вимоги про стягнення 436 860,60 грн. необґрунтованими та незаконними, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025р. у справі № 908/2771/25 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія” суму 434 379 грн. 62 коп. заборгованості. Стягнуто з Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія” суму 5212 грн. 55 коп. витрат зі сплати судового збору. Повернуто Приватному акціонерному товариству “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія” з Державного бюджету України суму 29 грн. 78 коп. судового збору, перерахованого за платіжною інструкцією №0003521228 від 02.09.2025 на суму 5242,33 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, через систему "Електронний суд", Акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025р. у справі № 908/2771/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025 не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема невірно застосовано ст. 610 ЦК України, та з неповним з`ясуванням судом обставин справи щодо задоволення основного боргу в сумі 434 379,62 грн.
Апелянт зазначає, що відповідно до п. 7.3 Договору про спільне використання технологічних мереж № 0-14 від 01.01.2013 за підсумками розрахункового періоду власник мереж направляє користувачу рахунок разом із підписаними уповноваженою особою власника мереж та скріпленими його печаткою двома примірниками Акту прийому-здачі наданих послуг. Згідно з п. 7.4 Договору (в редакції додаткової угоди № 16 від 01.12.2016) оплата послуг здійснюється у термін, що не перевищує 10 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3 Договору.
Апелянт звертає увагу суду на те, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у графі осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» без довіреності, зазначені конкретні особи, серед яких керівник Корса Микола Вікторович та інші. Водночас Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року від 31.05.2025 на суму 63 826,36 грн підписаний В.о. генерального директора — голови правління Сергієм Гробачем (так зазначено в апеляційній скарзі). Повноважень щодо представника позивача на підписання зазначеного Акту позивачем, на думку апелянта, не надано.
На підставі викладеного апелянт вважає, що Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року від 31.05.2025 на суму 63 826,36 грн не відповідає вимогам п. 7.3 Договору, у зв`язку з чим на підставі п. 7.4 Договору строк оплати за цим Актом не настав, а відповідно обов`язок з оплати не виник. Апелянт посилається на ст. 13 ГПК України щодо принципу змагальності сторін та ст. 77 ГПК України щодо допустимості доказів і стверджує, що позивачем не доведено виникнення грошового зобов`язку у відповідача за Актом прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року.
Апелянт також зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 86 ГПК України, не ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та ґрунтуються виключно на припущеннях, які спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. У зв`язку з наведеним апелянт вважає позовні вимоги про стягнення 434 379,62 грн необґрунтованими та незаконними, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» (позивач) подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги АТ «Запоріжжяобленерго» та вважає її безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду від 09.12.2025 — законним та таким, що скасуванню не підлягає, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що відповідно до умов Договору у період з 01 січня по 31 липня 2025 року власник мереж надав користувачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, про що сторонами були складені та підписані Акти прийому-передачі наданих послуг. Одночасно з Актами, відповідно до п. 7.3 Договору, позивачем на адресу відповідача направлено рахунки на оплату послуг за період з січня по липень 2025 року цінними листами з рекомендованими повідомленнями з описом вкладення.
Позивач звертає увагу, що з апеляційної скарги вбачається, що відповідач звертає увагу суду лише на Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року, який, на думку відповідача, підписаний неповноважною особою ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК». При цьому позивач наголошує, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем було направлено відзив на позовну заяву, який не містив жодних доводів із зазначеного в апеляційній скарзі питання, і це питання у відповідача виникло лише при зверненні до суду апеляційної інстанції.
Позивач зазначає, що Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року містить позначку «Сторони претензій одна до іншої не мають», підписаний представниками обох сторін договору, а підписи представників скріплено печатками. Згідно зі Статутом ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК», зокрема пунктами 11.15 та 11.16, Генеральний директор — Голова Правління має право делегувати частину своїх прав на підставі довіреності, а у разі тимчасової відсутності видає наказ та довіреність, у яких визначає особу, якій тимчасово передає власні повноваження. Отже, з боку ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» Акт підписаний В.о. Генерального директора — Голови Правління Сергієм Горбачем згідно з довіреністю, виданою Генеральним директором — Головою Правління в межах наданих повноважень. Позивач також зауважує, що в апеляційній скарзі відповідачем викривлено прізвище зазначеної особи.
Позивач додатково звертає увагу, що з боку АТ «Запоріжжяобленерго» Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року підписаний заступником директора комерційного з операційної та комерційної діяльності Романом Бугрімом, прізвище якого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб також не міститься, проте ця особа діє за довіреністю, як і представник позивача. При підписанні Акту будь-якої незгоди або заперечень зі сторони АТ «Запоріжжяобленерго» не надходило.
Позивач також посилається на наявність рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 у справі з аналогічним предметом спору № 908/2610/24 між ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» та АТ «Запоріжжяобленерго», яким позовні вимоги ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» задоволено, а заборгованість відповідачем сплачена повністю.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Дармін М.О., Іванов О.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/2771/25. 
Матеріали справи № 908/2771/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2026р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 27.05.2026р..
Від представника Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2026р. судове засідання у справі № 908/2771/25, призначене на 27.05.2026р. о 17:30 год, вирішено провести з представником Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
У судовому засіданні 27.05.2026р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.
01.01.2013 Приватне акціонерне товариство “Підприємство з експлуатації електричних мереж “Центральна енергетична компанія” (власник мереж, позивач у справі) та Відкрите акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” (користувач) уклали Договір про спільне використання технологічних мереж № 0-14 (далі – Договір), з Додатками №№ 1- 7 до нього.
За умовами вказаного Договору, власник мереж зобов`язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та (або) інших суб`єктів господарювання (субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач – своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього Договору (п.1.1 Договору).
Згідно з п. 11.5 Договору, останній набуває чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії.
В подальшому сторонами укладалась додаткові угоди, якими вносились зміни до Договору та його додатків. 
Відповідно до Додаткової угоди № 17 від 06.02.2017, в преамбулі та додатках до Договору найменування ВАТ “Запоріжжяобленерго” змінено на ПАТ “Запоріжжяобленерго”; Додатковою угодою № 41 від 28.07.2025 змінено найменування ПАТ “Запоріжжяобленерго” на АТ “Запоріжжяобленерго” (відповідач у справі). 
Згідно з п. 7.1 Договору, розрахунковим вважається період з 00 год. першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.
В п. 4.1 Договору визначено, що користувач зобов`язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 “Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж”.
За підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє користувачу рахунок. Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 “Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж” з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком власник мереж направляє користувачу: податкову накладну виписану по факту надання послуг (у разі, якщо власник мереж є платником ПДВ); підписані уповноваженою особою власника мереж та скріплені його печаткою два примірники Акту прийому-здачі наданих послуг (додаток № 5) (п. 7.3 Договору).
Відповідно до п. 7.4 Договору (в редакції додаткової угоди № 16 від 01.12.2016) оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у термін, що не перевищує 10 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3 Договору.
Як свідчать матеріали справи, на підставі Договору позивач в період січень – липень 2025 року надав відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 446784,52 грн, що підтверджується наданими позивачем копіями Актів прийому-передачі наданих послуг, які підписані сторонами та скріплені їх печатками, а саме:
- Акт прийому-передачі наданих послуг за січень 2025 року від 31.01.2025 на суму 63826,36 грн;
- Акт прийому-передачі наданих послуг за лютий 2025 року 28.02.2025 на суму 63826,36 грн;
- Акт прийому-передачі наданих послуг за березень 2025 року від 31.03.2025 на суму 63826,36 грн;
- Акт прийому-передачі наданих послуг за квітень 2025 року від 30.04.2025 на суму 63826,36 грн;
- Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року від 31.05.2025 на суму 63826,36 грн;
- Акт прийому-передачі наданих послуг за червень 2025 року від 30.06.2025 на суму 63826,36 грн;
- Акт прийому-передачі наданих послуг за липень 2025 року від 31.07.2025 року на суму 63826,36 грн.
Позивачем виставлені відповідні рахунки на оплату послуг з утримання технологічних мереж спільного використання (копії додано до позову).
В матеріалах справи також містяться копії Заяв відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог: № 37 від 22.04.2025, № 38 від 16.05.2025, № 39 від 16.06.2025, № 40 від 15.07.2025 (додані до позову); № 41 від 25.08.2025 (додана до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та до відзиву відповідача).
Відповідно до змісту вказаних Заяв, відповідачем було заявлено про часткове припинення зобов`язань АТ “Запоріжжяобленерго” перед позивачем, які виникли за надання послуг з утримання технологічних мереж спільного використання у січні 2025 року на підставі Договору про спільне використання технологічних мереж № 0-14 від 01.01.2013, а саме: на суму 2480,98 грн (у т.ч. ПДВ) по кожній із вищезазначених заяв.
Як слідує зі змісту заяв позивача по суті даної справи (позов, відповідь на відзив) та заяви про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням вищевказаних Заяв відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, заборгованість відповідача за наданні послуги за Договором за січень 2025 року було зменшено – на загальну суму 12404,90 грн (2480,98 грн х 5), та заявлено до стягнення з АТ “Запоріжжяобленерго” несплачену заборгованість за надані послуги за період з січня по липень 2025 року, а саме: 51421,46 грн (за січень 2025), 63826,36 грн (за лютий 2025), 63826,36 грн (за березень 2025), суми 63826,36 грн (за квітень 2025), 63826,36 грн (за травень 2025), 63826,36 грн (за червень 2025), 63826,36 грн (за липень 2025), всього – у загальному розмірі 434379,62 грн.
Вищезазначені обставини і стали причиною звернення Позивача з позовом до суду.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що правовідносини сторін врегульовано Договором про спільне використання технологічних мереж № 0-14 від 01.01.2013р., який за правовою природою є договором про надання послуг. Суд встановив, що позивач у період з січня по липень 2025 року надав відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, на загальну суму 446 784,52 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками Актами прийому-передачі наданих послуг. З урахуванням зарахування зустрічних однорідних вимог за надані послуги у січні 2025 року на загальну суму 12 404,90 грн., здійсненого згідно з відповідними заявами АТ «Запоріжжяобленерго», у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 434 379,62 грн. Суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 598, 599, 601, 610, 629, 901, 903 ЦК України, дійшов висновку, що відповідач доказів належного виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг не надав та доводів позивача не спростував, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Причиною виникнення спору у цій справі стало питання наявності/відсутності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, за період з січня по липень 2025 р., в сумі 434 379,62 грн.. 
Беручи до уваги правову природу укладеного Договору про спільне використання технологічних мереж № 0-14 від 01.01.2013р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
Як встановлено ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Означений обов`язок оплатити наданих послуг в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, безпосередньо закріплений і в ст. 903 ЦК України.
Наразі, стягнення заборгованості за надані послуги, за вказаний період, є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до  ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати за отримані послуги за договором, що зумовлює право Позивача звернутись до суду з відповідним позовом, для примусового стягнення суми заборгованості. 
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Відповідач, заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на необгрунованість та безпідставність позовних вимог, повинен довести зазначені обставини. 
Однак, як встановив суд першої інстанції, Відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, у розмірі 434 379,62 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Основним аргументом апеляційної скарги є доводи скаржника щодо повноважень особи, яка підписала Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року від імені позивача, що, на думку апелянта, свідчить про невиникнення обов`язку з оплати за цим Актом.
Доводи щодо повноважень особи, яка підписала Акт прийому-передачі наданих послуг за травень 2025 року від імені позивача, скаржник вперше заявив лише у суді апеляційної інстанції. У відзиві на позовну заяву, Відповідач, на вказані в апеляційній скарзі обставини, не посилався. 
В свою чергу, у цій ситуації підлягає застосуванню ч. 4 ст. 165 ГПК України, за якою якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
З аналізу вказаного слідує, що відповідач, який заперечує проти позову, має навести аргументи про це, зокрема, у відзиві на позов. Згодом після ухвалення судового рішення він втрачає право посилатися на такі доводи, які не були предметом розгляду й оцінки суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не скористався процесуальним правом заперечити проти заявлених позивачем вимог у передбаченому ГПК України порядку і не обрав підставою такої незгоди ті доводи, які він виклав в апеляційній скарзі на стадії апеляційного перегляду, тому вони відхиляються, оскільки зворотнє призведе до порушення принципів змагальності, диспозитивності, правової визначеності, та буде суперечити правовим висновкам Верховного Суду, викладених у раніше згаданій постанові і порушить право позивача на справедливий суд, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи вищевикладене, відповідні доводи Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” відхиляються як такі, на які апелянт позбавлений права посилатися в силу положень ч.4 ст.165 ГПК України.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025р. у справі № 908/2771/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 28.05.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов