Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/4485/26
Номер провадження2-о/711/130/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
представника заявника адвоката Потапенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
29 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: 1) заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (вхідний №18642, а.с.1-3).
Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначає, що, станом на сьогоднішній день, нею неодноразово здійснювалися звернення до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області щодо громадянки ОСОБА_2 відносно неправомірної поведінки останньої щодо заявника. У цьому контексті заявник зазначає про те, що ОСОБА_2 систематично здійснює погрози життю та здоров`ю заявниці та інші хуліганські дії, які негативно впливають на моральний стан останньої. На переконання заявника, такі дії ОСОБА_2 зумовлені тим, що чоловік заявника, з яким вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, - ОСОБА_3 , був у відносинах із заінтересованою особою ОСОБА_2 , а тому остання, на підставі ревнощів та інших особистих переконань, наразі здійснює хуліганські дії щодо неї.
Як стверджує заявник, дії, які вчиняє ОСОБА_2 , несуть за собою наслідки у вигляді погіршення морального та психологічного стану заявниці. ОСОБА_1 відчуває душевні страждання, страх, стрес, приниження своєї честі та гідності, порушення нормальних життєвих умов та зв`язків, оскільки заінтересована особа знає її місце проживання та регулярно підстерігає там заявника, щоб вчинити протиправні дії щодо неї.
Підсумовуючи викладене, заявник просить суд задовольнити заяву про видачу обмежувального припису згідно вимог, що викладені у прохальній її частині.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2026 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису; призначено судове засідання з розгляду заяви про видачу обмежувального припису о 10 год 30 хв 01 травня 2026 року (а.с.26).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.05.2026 розгляд заяви відкладений до 10 год 30 хв 12 травня 2026 року у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи документів щодо належного повідомлення заінтересованої особи про день, час та місце судового засідання, що узгоджується з висновком, викладеним у п.23 постанови Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 126/701/25 (провадження № 61-13504св25).
У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Потапенко А.С. вимоги, викладені у прохальній частині заяви, підтримала повністю з підстав, що викладені у мотивувальній її частині. Додатково повідомила, протокол, який був складений відносно заінтересованої особи за ст.173 КУпАП, перебував на розгляді Придніпровського районного суду м. Черкаси, постановою якого провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрите з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання 12 травня 2026 року о 10 год 30 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, однак про день, час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином. 
У вступній частині заяви про видачу обмежувального припису заявником вказано адресою проживання заінтересованої особи ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а.с.1).
У зв`язку з цим, суд 04.05.2026 здійснив направлення судової повістки про виклик у судове засідання на адресу місця проживання ОСОБА_2 .
Згідно рекомендованого повідомлення №R067162084566, що повернулося до суду 08.05.2026, заінтересована особа ОСОБА_2 особисто 06.05.2026 отримала, зокрема судову повітку про виклик, що є належним повідомленням учасників справи про день, час та місце розгляду справи в розумінні п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.38).
З огляду на те, що саме 06 травня 2026 року заінтересована особа ОСОБА_2 особисто отримала судову повістку про виклик до суду, тому суд дійшов висновку про належне повідомлення означеного учасника справи про дату (12 травня 2026 року), час (10 год 30 хв) і місце ( АДРЕСА_2 ) судового засідання.
Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Абзацом 2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України передбачено, що неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника заявника ОСОБА_1 адвоката Потапенко А.С., висловлені як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є громадянином України, місце реєстрації якої є квартира АДРЕСА_3 , починаючи з 05.09.2024, що підтверджується копією паспорта громадянина України у формі ID-картки, який виданий органом 7110 02.11.2023, а також довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №8447/12260-01-10 від 30.04.2026 (а.с.4-5, 37).
Із засобу доказування, що міститься на а.с.6, суд встановив, що 01.03.2026 о 14 год 59 хв до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_4 , підозріла жінка, яка протягом двох місяців тероризувала заявницю ОСОБА_1 , наразі сидить на лавці біля будинку. Також із означеного засобу доказування суд встановив, що був складений адмінпротокол №982728 за ст.173 КУпАП «дрібне хуліганство».
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.01.2026, зі змісту якого встановив, що заявник ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу з підстав того, що 20.01.2026 близько 07:20 год її сусідка помітила, що ОСОБА_2 знімає балкон заявника та місце проживання останньої (а.с.7-8).
Із довідки про результати розгляду матеріалів справи (ЄО №3753 від 20.01.2026) суд встановив, що ДОП сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції Кутуза І.О., прийняв рішення про завершення розгляду означених матеріалів та про їх списання до справи (а.с.9).
Крім того в судовому засіданні суд безпосередньо дослідив протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.03.2026, зі змісту якого встановив, що заявник ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу з підстав того, що 01.03.2026 близько 14:50 год ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 та іншим систематично здійснюють психологічний тиск і фізичні дії стосовно заявника і її чоловіка про що заявник детально повідомила у письмових поясненнях від 01.03.2026, що були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні 12.05.2026 (а.с.10-11, 12-13).
Із довідки про результати розгляду матеріалів справи (ЄО №15820 від 01.03.2026) суд встановив, що ДОП сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції Кутуза І.О., прийняв рішення про завершення розгляду означених матеріалів та про їх списання до справи (а.с.14).
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.03.2026, зі змісту якого встановив, що заявник ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу з підстав того, що ОСОБА_2 , Велько Прохор та інші особи на постійній основі переслідують заявницю, вчиняють відносно неї хуліганські дії чим завдають шкоди її здоров`ю про що заявник детально повідомила у письмових поясненнях від 16.03.2026, що були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні 12.05.2026 (а.с.16-17, 19).
Із довідки про результати розгляду матеріалів справи (ЄО №19908 від 16.03.2026) суд встановив, що ДОП сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції Кутуза І.О., прийняв рішення про завершення розгляду означених матеріалів та про їх списання до справи (а.с.15).
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив листи-відповіді Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 16.03.2026 і 14.04.2026 та відділу дізнання ГУНП в Черкаській області від 10.04.2026, що були направлені заявнику ОСОБА_1 за результатами розгляду заяв останньої, що були адресовані цим правоохоронним органам, і встановив, що із особою, з якою в заявника виникають словесні конфлікти, було проведено профілактичну бесіду (а.с.19-22). 
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Частиною 2 ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 №475/97-ВР, закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пунктів 3,6,7,8,14,17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Частинами 1-4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Таким чином, рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, а тому для обмеження права кривдника необхідним є встановлення ризиків, які несе його поведінка по відношенню до постраждалої особи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанови Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) та від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21 (провадження № 61-14045св21)).
Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Саме собою звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою стосовно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 165/3472/21 (провадження № 61-441св22)).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Як встановлено судом, заяву про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона тривалий час страждає від систематичних погроз щодо її життя та здоров`я зі сторони заінтересованої особи ОСОБА_2 , яка є колишньою дівчиною її чоловіка ОСОБА_3 , а також від вчинення ОСОБА_2 хуліганських дій відносно заявника.
У судовому засіданні представник заявника адвокат Потапенко А.С. повідомила суд, що підставою звернення заявника із заявою про видачу обмежувального припису є вчинення заінтересованою особою відносно заявника домашнього насильства у формі психологічного насильства.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, що стали підставою звернення заявника до суду із заявою при видачу обмежувального припису, суд зазначає про таке.
Пунктами 3 та 14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, аналіз означених норм Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дає підстави для висновку, що не будь-які дії, що включають словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, є психологічним насильством як формою домашнього насильства, а лише ті, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між заявником і заінтересованою особою відсутні будь-які родинні відносини, також вони не проживали і не проживають в одній сім`ї та/або в межах одного місця проживання, не є колишнім і теперішнім подружжям, а також спільно не проживають (не проживали) однією сім`єю, не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що у даній ситуації відсутній юридичний факт вчинення заінтересованою особою відносно заявника психологічного насильства як форми домашнього насильства.
Ураховуючи наведене, на підставі належно оцінених доказів, наданих заявником на підтвердження підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони безумовно не підтверджують вчинення останньою домашнього насильства щодо заявниці, в тому числі і у формі психологічного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства як форми домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про стосунки між учасниками справи, які супроводжуються сварками та висловлюваннями, що не може вважатися домашнім насильством.
Суд, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності в розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також оцінивши можливі ризики застосування психологічного чи фізичного насильства щодо заявниці у майбутньому, встановив, що ці докази підтверджують виключно наявність конфлікту між учасниками справи та не свідчать про загрозу продовження аналогічних подій, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Згідно ч.3 ст.350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. У зв`язку з цим, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 1, 21, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 244, 263, 264, 265, 350-5, 350-6, 350-8, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 15 травня 2026 року.

Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , дата народження: невідома, РНОКПП: невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_1 . 

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко