ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	Львів	Справа № 500/4213/25 пров. № А/857/33392/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Сампара Надія Миронівна, на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року про відмову у відкритті провадження (головуючий суддя Дерех Надія Володимирівна, м. Тернопіль) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Сампара Надія Миронівна, до Тернопільської обласної військової адміністрації, про визнання відмови протиправною, -
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), від імені якого діє представник адвокат Сампара Надія Миронівна (далі – адвокат Сампара Н.М.), 15.07.2025 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної військової адміністрації (далі – Тернопільська ОВА, відповідач), просить суд визнати протиправною відмову Тернопільської ОВА в задоволенні адвокатського запиту адвоката Сампари Н.М. від 20.06.2025 року, оформлену листом відповідача № 02-6555/16 від 26.06.2025, а також зобов`язати Тернопільську ОВА повторно розглянути цей адвокатський запит, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржена відмова Тернопільської ОВА у наданні запитуваних відомостей з підстав їх приналежності до інформації з обмеженим доступом покладає на розпорядника інформації обов`язок обґрунтувати свою відмову з урахуванням кожного із критеріїв, установленого частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі – Закон №2939-VІ). Відповідач при наданні відповіді на запит адвоката не дотримався вимог передбаченого Законом №2939-VІ «трискладового тесту» та не навів обґрунтування, у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу, яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу до інформації та можливим настанням шкоди, чому ця шкода є істотною, яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації та чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Позивач стверджує, що інформація, що запитувалася, є публічною, а також становить суспільний інтерес, тому доступ до неї відповідно до частини другої статті 6 Закону №2939-VІ не підлягає обмеженню; відповідно, відмова відповідача надати цю інформацію на запит адвоката Сампари Н.М. є незаконною, немотивованою і порушує права позивача на доступ до інформації.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою від 21 липня 2025 року суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за описаним вище позовом ОСОБА_1 . Суд першої інстанції проаналізував положення ст.ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) та дійшов висновку, що адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам, тому не є запитом про надання публічної інформації в розумінні Закону №2939-VІ, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, а й більш широкому колу суб`єктів. До того ж запитувана в адвокатському запиті інформація, необхідна адвокатові для надання правової допомоги клієнтові, не обов`язково має бути публічною (суд зазначив, що такий підхід відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.08.2022 року у справі №520/13981/21). Суд встановив, що адвокат Сампара Н.М., звертаючись до Тернопільської ОВА з адвокатським запитом від 20.06.2025, послалася виключно на статті Закону №5076-VI. Отож, адвокатський запит не стосувався отримання публічної інформації, а мав на меті отримання необхідної інформації щодо його клієнта, у зв`язку з чим відносини, які склалися між позивачем та відповідачем щодо надання інформації у відповідь на адвокатський запит, не є публічно-правовими у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Тому суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини стосуються інформації наданої у відповідь на адвокатський запит не є публічно-правовими у розумінні КАС України. Суд роз`яснив позивачу, що розгляд цього спору віднесений до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена помилково через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Покликається на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі – Закон №2939-VI), який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону №2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України. Спір у цій справі виник у зв`язку із відмовою суб`єкта владних повноважень, Тернопільської ОВА, надати позивачу інформацію, зазначену в адвокатському запиті його представника Кравчуна М.М., щодо прийняття рішення військовою адміністрацією про розміщення блокпоста у селі Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області, а також копій документів, які б це підтверджували, повноваження його посадових осіб. Покликається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2024 у справі № 990/133/24 дійшла висновку, що вирішення питання права на отримання запитуваної інформації знаходиться в площині двох законів - Закону № 5076-VI, який визначає право адвоката на внесення і розгляд адвокатського запиту, та Закону № 2939-VI, який встановлює режим доступу до інформації, що просить надати адвокат. Таким чином, дії або бездіяльність Тернопільської ОВА, пов`язані з розглядом відповідного запиту, випливають зі здійснення нею публічно-владної управлінської функції (під час розгляду адвокатського запиту відповідач як уповноважений державний орган виступав представником влади, здійснював свої визначені законом повноваження і вирішував питання, які впливали на права та обов`язки суб`єкта звернення). Відмовляючи у задоволенні адвокатського запиту про надання інформації, відповідач покликався на те, що її віднесено до інформації із обмеженим доступом. Водночас, адвокатський запит представника Кравчуна М.М., поданий у порядку ст. 24 Закону №5076-VI, був розглянутий відповідачем як суб`єктом владних повноважень у встановленому законом порядку, за наслідками розгляду якого відповідач надав адвокату відповідь. Покликається на те, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2024 у справі №990/133/24, відсутність в адвокатському запиті посилання на норми Закону №2939-VІ не зумовлює того, що спір з приводу ненадання відповіді на запит автоматично перестає відноситись до адміністративної юрисдикції. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що висновок, на який посилається суд першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали, був змінений новим, який викладено у цитованій апелянтом постанові від 12.12.2024 у справі №990/133/24. Вважає, що суд мав відкрити провадження в адміністративній справі та розглянути справу по суті.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому аргументує те, що Тернопільська ОВА при наданні відповіді на адвокатський запит представника позивача адвоката Сампари Н.М. від 20.06.2025 дотрималася усіх вимог законодавства. Відповідно до пункту 8 розділу Х Переліку відомості матеріалів, рішень ради оборони Тернопільської області, нарад з питань обороноздатності об`єктів, які підлягають охороні і обороні та не підпадають під дію Зводу відомостей, що становлять державну таємницю відносяться до відомостей, що становлять службову інформацію, якій надається гриф обмеження доступу «Для службового користування». Наголошує на тому, що надання запитуваних документів в умовах воєнного стану є неможливим, адже шкода від надання даної інформації національним інтересам переважає над правом позивача на отримання такої. Відповідно до частини другої статті 24 Закону №5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом; цей Закон не встановлює винятків, за яких адвокату може надаватися інформація з обмеженим доступом.
Серед іншого також повідомив, що 29.07.2025 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області виніс ухвалу у справі №607/15389/25 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської ОВА про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, пов`язані із наданням інформації, якою відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі. Вважає, що позивач зловживає процесуальними правами, оскільки заявляє аналогічні позови в суди різних юрисдикцій.
Обставини справи, встановлені судом
адвокат Сампара Н.М. скерувала на адресу Тернопільської ОВА адвокатський запит від 20.06.2025, повідомила, що з метою надання правової (правничої) допомоги гр. ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 20, 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» просить: 
- повідомити чи видавався військовим командуванням разом з військовою адміністрацією наказ (рішення) про місця розміщення блокпоста по вулиці Радивилівська, що у селі Старий Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, чинний станом на 22.04.2025 рік; 
- надати належним чином засвідчену копію цього Наказу (Рішення), чинного станом на 22.04.2025 року; 
- надати належним чином засвідчені копії документів, в яких міститься інформація про перелік права та обов`язки посадових осіб блокпоста по вулиці Радивилівська, що у селі Старий Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, станом на 22.04.2025 рік, та перелік посадових осіб прикріплених до цього блокпоста станом на 22.04.2025 року.
26.06.2025 адвокат Сампара Н.М. отримала від Тернопільської ОВА відповідь №02-6555/16 на адвокатський запит від 20.06.2025, зі змісту якої вбачається відмова надати запитувані документи у зв`язку із тим, що запитувана інформація відноситься до відомостей, що становлять службову інформацію, якій надається гриф обмеження доступу «Для службового користування» та, як наслідок, не можуть бути надані відповідачем.
15.07.2025 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Сампара Н.М., звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської ОВА, просив визнати протиправною відмову відповідача задовольнити адвокатський запит його адвоката Сампари Н.М. від 20.06.2025, оформлену листом № 02-6555/16 від 26.06.2025, а також зобов`язати Тернопільську ОВА повторно розглянути цей адвокатський запит, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи. 
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження з підстав віднесення спору до юрисдикції загального цивільного судочинства, що стало підставою для звернення до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом в порядку цивільного судочинства.
24.07.2025 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Сампара Н.М., звернувся з цивільним позовом аналогічного змісту до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/15389/25 від 29.07.2025 у відкритті провадження в цивільній справі за описаним позовом відмовлено, роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до належного адміністративного суду і позовом щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень - Тернопільської ОВА. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сампару Н.М. подав апеляційну скаргу на цю ухвалу. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11.09.2025 №607/15389/25 залишено апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.07.2025 – без змін. Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що запитувана адвокатом Сампарою Н.М. інформація та документи стосуються не приватно-правових відносин, а така інформація випливає зі здійснення Тернопільською ОВА публічно-владних управлінських функцій - прийняття рішення про розміщення блокпоста у селі Старий Почаїв Кременецького р-ну, Тернопільської області, тому спір щодо ненадання такої інформації є публічно-правовим. 
Релевантні джерела права:
У Преамбулі Закону України від 03.10.1992 «Про інформацію» (далі - Закон №2657-ХІІ) визначено, що цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
За частиною першою статті 1 Закону № 2657-ХІІ під документом розуміється матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; під захистом інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; під інформацією - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; а під суб`єктом владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства.
У статті 5 Закону № 2657-ХІІ передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно з абзацами другим - четвертим частини першої статті 6 цього Закону право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення.
За частиною другою цієї статті право на інформацію не є абсолютним чи безумовним. Це право може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до публічної інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників такої інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом № 2939-VI.
Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI).
Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками публічної інформації є: 1) органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
У частині другій статті 13 Закону № 2939-VI вказано, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією)
Частиною третьою статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Згідно із частиною третьою статті 23 Закону № 2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.
У статті 131-2 Конституції України вказано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом № 5076-VI визначено правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Статтею 20 Закону № 5076-VI визначено професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності він має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
Абзацом першим частини другої вказаної статті передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Частиною третьої статті 24 Закону № 5076-VI встановлено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом.
Позиція суду апеляційної інстанції
І. вирішуючи питання про те, чи підлягає цей спір розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є він публічно-правовим, та чи не має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Відповідно пункту 7 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
Представник позивача Кравчуна М.М. звернувся до відповідача з адвокатським запитом, здійснюючи свої повноваження по наданню правничої допомоги Кравчуну М.М., просив надати інформацію щодо прийняття відповідачем рішення про визначення місця розміщення блокпоста за певною адресою, надати копію цього рішення тощо. 
Запитувані документи й відомості належать до публічної інформації, оскільки одержуються, створюються, зберігаються та використовуються органом державної влади. Отже, інформація, яку просив надати адвокат, за своїм характером є публічно-правовою, а вирішення питання щодо права на отримання запитуваної інформації знаходиться в площині двох законів - Закону № 5076-VI, який визначає право адвоката на внесення і розгляд адвокатського запиту, та Закону № 2939-VI, який встановлює режим доступу до інформації, що просить надати адвокат.
Апеляційний суд дійшов висновку, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності Тернопільської ОВА, котра в розумінні Закону №5076-VI є розпорядником запитуваної адвокатом публічної інформації, у частині надання доступу до цієї інформації за результатами розгляду відповідного запиту, є публічно-правовими та належать до юрисдикції адміністративних судів на підставі пункту 7 частини першої статті 19 КАС України.
Мотиви суду першої інстанції щодо контексту цього спору (адвокат, котрий є запитувачем інформації, діє в інформаційних відносинах не у власних інтересах, а з метою надання правничої допомоги клієнту) можуть бути враховані цим судом при вирішенні спору по суті (напр., при вирішенні питання про належність позивача, обґрунтованість його позовних вимог тощо). Водночас ці мотиви не стосуються питання про юрисдикцію цього спору.
ІІ. Апеляційний суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2024 у справі №990/133/24 розвинула та трансформувала власні висновки щодо вирішення спорів щодо надання публічної інформації на адвокатський запит, суд їх враховує як актуальні; водночас суд відхиляє покликання суду першої інстанції на постанову від 18.08.2022 року у справі №520/13981/21 як нерелевантні.
ІІІ. Апеляційний суд відхиляє аргументи відповідача як такі, що не доводять помилковості аргументів апелянта щодо юрисдикції цього спору. По перше, питання обґрунтованості рішення Тернопільської ОВА щодо обмеження доступу до запитуваної інформації стосується вирішення спору по суті, а апеляційний суд в цій постанові вирішує питання про юрисдикцію цього спору. По друге, надана відповідачем інформація про ухвалу місцевого загального суду щодо відмови у відкритті провадження за цим позовом в порядку цивільного судочинства, котра залишена без змін 11.09.2025 Тернопільським апеляційним судом, лише підтверджує обґрунтованість доводів апелянта про необхідність вирішення цього спору в порядку, визначеному КАС України. Апеляційний суд констатує, що інший підхід до вирішення цього юрисдикційного спору призведе до ситуації, за якої жоден суд не приймає позов ОСОБА_1 до розгляду, а це, в свою чергу, призведе до порушення зобов`язань держави за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - щодо забезпечення доступу до суду як елемента права особи на справедливий суд.
Апеляційний суд, узагальнюючи наведені мотиви, пересвідчився в помилковості висновків суду першої інстанції про те, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Оскільки цю справу слід розглянути в порядку адміністративного судочинства, то доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.
Ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі належить до категорії ухвал суду, які перешкоджають подальшому провадженню у справі. З огляду на те, що апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги слушними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оцінюючи прохання представника апелянта покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із поданням апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у відкриті провадження у справі, апеляційний суд керується такими мотивами: 
за загальним правилом, встановленим частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки при скасуванні ухвали про відмову у відкритті провадження справа направляється для продовження розгляду (іншими словами - на новий розгляд) в суд першої інстанції, апеляційний суд на цій стадії не здійснює розподілу судових витрат, оскільки для цього відповідно до чч.1-3 ст. 139 КАС України необхідно визначити сторону, на користь якої ухвалено кінцеве рішення по суті спору. Отже, питання про розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги буде вирішувати той суд, який ухвалює рішення за результатами розгляду цього спору по суті.

Керуючись ст.ст. 139,243,308,311,315,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Сампара Надія Миронівна, задовольнити.
Скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, а справу №500/4213/25 направити для продовження розгляду до Тернопільського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. М. Москаль  	
судді	 	Т. М. Димарчук  	
 	 	П. І. Сало  	

Повне судове рішення складено 17.06.26