У Х В А Л А
9 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 640/18519/22
Провадження № 11-246апп26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Мартинюк Н. М.,
суддів Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,
перевірила наявність підстав для прийняття до провадження справи № 640/18519/22 за позовом  ОСОБА_1 до Верховного Суду, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Служби безпеки України, провизнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року та окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року,
УСТАНОВИЛА:
1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - скаржник, позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного судуміста Києва з позовом до Верховного Суду (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Служби безпеки України (далі - СБУ, третя особа), у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Голови Верховного Суду від 4 жовтня 2022 року № 3097-к «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Верховного Суду»;
- поновити українського суддю ОСОБА_1 з 5 жовтня 2022 року на посаді судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду;
- стягнути з Верховного Суду на користь українського судді ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 5 жовтня 2022 року по день ухвалення рішення в цій справі;
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі українського судді ОСОБА_1 та в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року позов задоволено частково: 
- визнано протиправним і скасовано наказ Голови Верховного Суду від 4 жовтня 2022 року № 3097-к «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Верховного Суду»; 
- зобов`язано Верховний Суд зарахувати суддю ОСОБА_1 до штату Верховного Суду у Касаційний господарський суд з 5 жовтня 2022 року; 
- зобов`язано Верховний Суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 5 жовтня 2022 року по день винесення наказу про зарахування судді ОСОБА_1 до штату Верховного Суду, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів. 
У задоволенні інших вимог відмовлено.
3. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт набуття суддею громадянства іншої держави, як підстава для припинення його повноважень, повинен бути беззаперечним і підтверджуватися відповідними доказами.
4. Суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах підставою вважати, що позивач набув громадянство рф, був лист СБУ від 3 жовтня 2022 року № 2/5-23154дск, який не містив достовірних неспростовних відомостей про набуття ОСОБА_1 громадянства іншої держави.
5. Зокрема, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що зміст листа СБУ від 3 жовтня 2022 року № 2/5-23154дск свідчить лише про наявність припущення щодо можливого набуття позивачем громадянства рф. Таке припущення ґрунтувалося на відомостях, отриманих із реєстрів рф та відкритих пошукових сервісів, і саме по собі достеменно не підтверджувало факт наявності у судді громадянства цієї держави.
6. За висновками суду першої інстанції, відомості з пошукових сервісів рф, надані СБУ відповідачу як підтвердження наявності у позивача паспорта та податкового номера рф, з огляду на їх неофіційний характер не можуть самостійно вважатися достатніми доказами для ухвалення рішення, яке тягне негативні правові наслідки для позивача, без проведення їх належної перевірки.
7. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання позивача таким, чиї повноваження судді припинено через встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави та виключення його у зв`язку із цим зі штату Верховного Суду на підставі лише листа СБУ від 3 жовтня 2022 року № 2/5-23154дск, є передчасним.
8. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині (якою відмовлено в задоволенні позовних вимог) рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року залишено без змін.
9. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що отримання відповідачем інформації від СБУ про встановлення факту набуття позивачем громадянства іноземної держави було достатньою підставою для прийняття спірного наказу.
10. Суд апеляційної інстанції відхилив зауваження позивача щодо неналежності листа СБУ від 3 жовтня 2022 року № 2/5-23154дск як доказу отримання ОСОБА_1 громадянства рф, зазначивши, що можливість установлення СБУ факту набуття іноземного громадянства передбачена нормами Законів України «Про Службу безпеки України» та «Про контррозвідувальну діяльність».
11. Шостий апеляційний адміністративний суд також констатував, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б спростовували дані, надані СБУ, а також доводили б позицію позивача щодо відсутності в нього громадянства рф.
12. Із урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач мав передбачені статтями 126 Конституції України, статтями 121 і 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон №1402-VIIІ) підстави для припинення трудових відносин з ОСОБА_1 шляхом відрахування його зі штату Верховного Суду.
13. Окремою ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року вирішено довести до відома Голови СБУ ОСОБА_2 про виявлені судом обставини для вжиття відповідних заходів реагування; про результати розгляду окремої ухвали та вжиті заходи письмово проінформувати Шостий апеляційний адміністративний суд у місячний термін з дня отримання окремої ухвали; попередити, що невиконання окремої ухвали є підставою для застосування до порушника адміністративної відповідальності відповідно до частини першої статті 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення або кримінальної відповідальності відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України.
Короткий зміст касаційної скарги
14. 25 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року та окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року та окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
15. Скаржник наголошує, що чинне законодавство України не містить нормативно визначеного порядку встановлення факту наявності в особи громадянства іншої держави, а також не визначає вичерпного переліку доказів, достатніх для підтвердження чи спростування такого факту.
16. Поряд із наведеним скаржник зазначає, що лист СБУ від 3 жовтня 2022 року № 2/5-23154дск, не містив належних і достатніх даних для однозначного підтвердження наявності у ОСОБА_1 громадянства рф, у зв`язку із чим не міг бути покладений в основу самостійного висновку про припинення його повноважень як судді.
17. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував наявні у матеріалах справи докази, які спростовують факт добровільного набуття ОСОБА_1 громадянства рф.
18. Помилковими, на думку скаржника, є також висновки суду апеляційної інстанції про те, що зазначений лист СБУ для Голови Верховного Суду є самостійною і достатньою підставою для прийняття рішення про відрахування ОСОБА_1 зі складу Верховного Суду у зв`язку з припиненням повноважень судді.
19. ОСОБА_1 переконаний, що рішення про припинення повноважень судді у зв`язку з набуттям ним громадянства іншої держави належить до виключної компетенції Вищої ради правосуддя (далі - ВРП). Водночас голова відповідного суду не наділений дискреційними повноваженнями щодо вирішення цього питання, а лише забезпечує реалізацію рішення ВРП шляхом видання відповідного наказу.
20. У частині, яка стосується окремої ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року, скаржник зазначив, що її зміст обмежується відтворенням обставин, встановлених під час розгляду справи, і не містить конкретизації виявлених порушень.
Рух справи в суді касаційної інстанції
21. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від  8 серпня 2024 року поновив строк на касаційне оскарження та відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
22. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від  27 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 та СБУ про участь у судовому засіданні, закінчено підготовчі дії в справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 28 травня 2026 року.
23. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від  28 травня 2026 року на підставі частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
24. Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду покликалась на таке.
25. Спір у цій справі виник у зв`язку з відрахуванням ОСОБА_1 зі складу Верховного Суду у зв`язку з припиненням його повноважень судді на підставі пункту 2 частини сьомої статті 126 Конституції України (припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави).
26. Касаційна скарга в частині, щодо якої ухвалою Верховного Суду від 8 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження, стосується таких аспектів застосування частини сьомої статті 126 Конституції України та статті 121 Закону № 1402-VIIІ: 1) щодо порядку припинення повноважень судді, зокрема, чи має право голова відповідного суду видавати наказ про відрахування судді зі штату суду без ухвалення ВРП окремого рішення про звільнення судді; 2) чи є лист СБУ, у якому міститься інформація про набуття суддею громадянства іншої країни, самостійною підставою для застосування наслідків у вигляді припинення повноважень судді та відрахування його зі штату відповідного суду.
27. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про неврегульованість статтею 126 Конституції України та статтею 121 Закону № 1402-VIIІ як засобів встановлення факту наявності в судді громадянства іншої держави, так і механізму його спростування, покладаючи повноваження оцінки відповідних доказів на голову суду як особу, уповноважену видавати наказ про припинення трудових відносин судді із судом.
28. Проблемним у цій справі є питання, чи відповідає конституційним гарантіям незалежності судді практика, за якої факт, що припиняє повноваження судді, встановлюється позапроцесуально, одноосібно головою суду, без змагальної процедури та без участі органу суддівського врядування.
29. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що наділення голови суду правом одноосібно оцінювати достовірність, допустимість та достатність доказів наявності іноземного громадянства (довідок, листів, копій паспортів тощо), без чітких законодавчих механізмів і доступу до процедури, в якій суддя може заперечити щодо існування відповідних обставин, ставить кар`єру професійного судді в залежність від волі однієї посадової особи - голови суду та його дискреції у визнанні тих чи інших обставин юридичним фактом, що прямо суперечить принципам суддівської незалежності.
30. Виключна правова проблема характеризується такою ознакою, як неоднозначність чинного законодавства щодо припинення трудових відносин із суддею без участі ВРП у випадку, коли існує спір щодо припинення повноважень судді з підстав, установлених частиною сьомою статті 126 Конституції України.
31. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зауважила, що у спірній ситуації судове рішення не може бути ухвалене відповідним судом касаційної інстанції у межах звичайної оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права.
32. На переконання колегії суддів, вирішення виключної правової проблеми, порушеної у цій справі, потенційно впливатиме на права, гарантії та умови професійної діяльності інших суддів, які перебувають у подібному правовому становищі, а відтак зачіпають їх законні інтереси.
33. Узагальнюючи викладені обставини й міркування, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України.
Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо прийнятності справи для розгляду
34. Перевіривши матеріали справи та наведені доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду з таких міркувань.
35. На підставі частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
36. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Судусуд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу (частина четверта статті 347 КАС України).
37. Оскільки критеріїв виключності правової проблеми процесуальне законодавство не містить, Велика Палата Верховного Суду напрацювала та послідовно застосовує критерії при вирішенні питання, чи містить справа, яка передається їй на розгляд, виключну правову проблему, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників (ухвали від 10 липня 2019 року у справі № 431/5643/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 910/8130/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 640/6432/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 916/1977/20, від 18 травня 2021 року у справі № 758/733/18, від 29 березня 2023 року у справі № 910/17401/21, від 7 травня 2026 року у справі № 752/3051/25 тощо).
38. За усталеним підходом Великої Палати Верховного Суду, для віднесення справи до категорії спорів, які містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, така справа повинна мати кілька з наведених ознак, проте не одночасно в їх сукупності, зокрема:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми;
- існують якісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, зокрема:
а) відсутність усталеної судової практики застосування однієї і тієї ж норми права, у тому числі наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; 
б) невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, у тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; 
в) встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
г) наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах тощо (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 2 вересня 2021 року у справі № 910/11820/20, від 29 березня 2023 року у справі № 748/1335/20, від 9 лютого 2023 року у справі № 369/6092/20, від 20 листопада 2024 року у справі № 307/3096/22, від 29 січня 2025 року у справі № 910/2201/24 тощо).
39. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
40. До того ж справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і трапляється в невизначеній (значній) кількості справ, у разі якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки очевидною, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.
41. Виключна правова проблема є такою, що впливає на застосування норм права у подібних та/або у тотожних правовідносинах та судами декількох юрисдикцій, у зв`язку із чим її невирішення призведе до різного тлумачення або застосування судами норм права та неоднакового вирішення спорів з однаковими фактичними обставинами та правовим регулюванням.
42. Отже, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми, Касаційний адміністративний суд має обґрунтувати її наявність за кількісним та якісним критеріями, зокрема навести інші справи, у яких мала місце зазначена правова проблема, наявність різної судової практики її вирішення судами різних юрисдикцій тощо.
43. Пунктом 1 частини другої статті 45 Закону № 1402-VIIІ передбачено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
44. Із наведеної норми права, а також частини п`ятої статті 346 КАС України випливає, що справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду за наявності двох ознак: 1) справа містить виключну правову проблему; 2) вирішення такої виключної правової проблеми Великою Палатою Верховного Суду необхідне для забезпечення розвитку права та формування судами єдиної правозастосовної практики.
45. На переконання Касаційного адміністративного суду, виключність правової проблеми полягає, зокрема, у неоднозначності законодавства щодо припинення трудових відносин із суддею без участі ВРП у випадку, коли існує спір щодо припинення повноважень судді з підстав, установлених частиною сьомою статті 126 Конституції України, а вирішення цієї виключної проблеми впливатиме на права та гарантії інших професійних суддів.
46. Проте, звертаючись до Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів у своїй ухвалі не обґрунтувала кількісні та якісні показники, які б свідчили про наявність інших справ з подібними правовідносинами та формування судами різної правової практики при їх вирішенні, а передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду була б необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
47. Водночас аналіз відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень не дає підстав стверджувати про наявність виключної правової проблеми в невизначеній кількості спорів у подібних правовідносинах.
48. Слід наголосити, що саме по собі застосування різних підходів до вирішення судами одного й того ж правового питання не свідчить про існування виключної правової проблеми, яка має бути розв`язана Великою Палатою Верховного Суду.
49. У разі виникнення суперечностей при застосуванні конкретних норм права в подібних правовідносинах лише у Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду існують інші механізми подолання цих розбіжностей, аніж передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, частиною першою статті 346 КАС України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати. А в частині другій цієї статті вказано, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
50. Із наведених підстав можна зробити висновок, що питання, порушене колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, не свідчить про існування виключної правової проблеми в спірних правовідносинах. 
51. Відповідно до частини першої статті 327 КАС України судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
52. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 37 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у складі Верховного Суду діє Касаційний адміністративний суд.
53. Частиною першою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
54. Таким чином, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення ефективного захисту прав, свобод або інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Реалізація таких повноважень пов`язана з розв`язанням правових проблем.
55. Отже, на вирішення Великої Палати Верховного Судупоставлено питання, яке може бути вирішеноКасаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду як належним судом, який відповідно до законодавчо визначених повноважень у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права може зробити власний висновок щодо застосування відповідних норм права в спірних правовідносинах.
56. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наведене в ухвалі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 травня 2026 року обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 640/18519/22.
57. Відповідно до частини шостої статті 347 КАС України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об'єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об'єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 346, 347 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Справу № 640/18519/22 за позовом  ОСОБА_1 до Верховного Суду, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Служби безпеки України, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду у відповідній колегії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка	Н. М. Мартинюк	
Судді	О. В. Білоконь	М. В. Мазур	
	О. Л. Булейко	С. О. Погрібний	
	М. М. Гімон	Н. С. Стефанів	
	О. А. Губська	Т. Г. Стрелець	
	А. А. Ємець	О. В. Ступак	
	Л. Ю. Кишакевич	М. Ю. Тітов	
	В. В. Король	І. В. Ткач	
	О. В. Кривенда	В. Ю. Уркевич