ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

майдан Незалежності, 1, м. Хмельницький, 29607, тел. (0382) 71-81-84, (0382) 71-81-83
e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, ЄДРПОУ 03500128
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
м. Хмельницький
"03" червня 2026 р. Справа № 924/471/26 

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Сірій Д.І., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІГАС" м. Шепетівка Хмельницької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський молочний завод" м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області
про стягнення 175433,96грн заборгованості, 23238,73грн пені, 7162,71грн інфляційних втрат, 2294,45грн 3% річних

Представники учасників справи не приймали участі

З оголошенням перерви в межах дня.
ВСТАНОВИВ:

05.05.2026 до Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІГАС" м. Шепетівка Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський молочний завод" м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про стягнення 175433,96грн заборгованості, 23238,73грн пені, 7162,71грн інфляційних втрат, 2294,45грн 3% річних.
В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №039 від 06.06.2023 щодо оплати вартості поставленого товару загалом у сумі 175433,96грн. Також, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 23238,73грн пені відповідно до п. 4.3 Договору, 7162,71грн інфляційних втрат та 2294,45грн 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026, позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.
Ухвалою суду від 11.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/471/26 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі на 11:30год. 03.06.2026.
Представник позивача в судовому засіданні об 11:30год 03.06.2026 (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, а також повідомила, що ціна позову не змінилась, відповідач з позивачем не розрахувався.
03.06.2026 судом оголошено перерву в межах дня на 14:15год.
03.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява (вх.№05-22/4627/26), про проведення судового засідання о 14:15год 03.06.2026 без її участі.
Представники учасників справи, після оголошеної перерви, в судове засідання о 14:15год 03.06.2026 не з`явились.
Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвалу суду від 11.05.2026 було надіслано до його електронного кабінету, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 11.05.2026.
Відповідач письмового відзиву на позов не подав.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.
06 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІГАС" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумський молочний завод" (покупець) було укладено договір поставки №039.
Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку та на умовах, передбачених цим договором – товар, а саме наповнювачі фруктові термостабільні та наповнювачі молоковмісні термостабільні згідно специфікацій та/або рахунків, які є невід`ємною частиною цього договору.
Додатки-заявки Покупця на доставку або виробництво товару, специфікації є невід`ємними частинами цього Договору. Вказані документи, підписані сторонами, підтверджують факт замовлення Покупцем товару, згоду (зобов`язання) Продавця на виробництво та/або доставку в узгоджений термін, та згоду (зобов`язання) Покупця оплатити замовлений товару у встановлений термін. Рахунки також є невід`ємними частинами цього Договору.
Відповідно до пп. 2.1, 2.2, 2.3, 2.7, 2.8 Договору загальна вартість цього договору складається з сум, вказаних в окремих накладних.
Ціни на товар визначаються у додатках (специфікаціях) та/або в рахунках і видаткових накладних і приймаються на умовах склад Продавця.
Кількість, марка, ціна, строки та інші умови продажу конкретної партії товарів визначаються сторонами в додатках (специфікаціях) та/або рахунках і видаткових накладних, що є невід`ємними частинами цього договору.
Оплата товару здійснюється покупцем по факту постачання товару.
Платежі за товари здійснюються на рахунок Продавця в національній валюті України.
Згідно з п. 3.1 Договору, передача товару за цим Договором здійснюється за домовленістю сторін, але не пізніше ніж через 7 днів від моменту отримання від Покупця письмової заявки та письмового підтвердження зі сторони Продавця. Продаж та постачання товарів може здійснюватись в інший спосіб, додатково погоджений сторонами в специфікаціях, або інших додатках, що є невід`ємними частинами цього Договору.
Приймання-передача товару від Продавця Покупцю засвідчується передачею накладними, підписаними представниками сторін. Товар вважається переданим з моменту підписання сторонами накладної (п. 3.4 Договору).
За змістом п. 3.6 Договору право власності та ризики випадкового знищення або пошкодження товару виникають у покупця з моменту прийняття товару на своєму складі та підписання видаткової накладної відповідно до умов цього договору. 
Відповідно до п. 4.1 Договору зобов`язання продавця вважаються виконаними з моменту переходу до покупця права власності на товар, відповідно до п. 3.6 цього договору. 
Згідно з п.п. 4.2, 4.3 Договору, зобов`язання покупця вважаються виконаними після повної оплати товару і прийняття його на складі покупця.
За порушення строків оплати товарів згідно п. 2.7 покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми. 
Відповідно до п. 8.2 Договору сторони несуть юридичну відповідальність у відповідності до діючого законодавства України. 
Усі спори, що пов`язані з цим договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному відповідним чинним в Україні законодавством (п. 9.1. Договору).
Відповідно до п.п 11.2, 11.3 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року з умовою виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань до повного взаєморозрахунку сторін. Договір автоматично продовжується на кожен наступний рік.
Договір підписаний директорами та скріплений відтиском печатки сторін.
Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання або визнання недійсним Договору від 06.06.2023.
На виконання умов Договору від 06.06.2023 позивачем поставлено відповідачу товар на підставі видаткових накладних №1978 від 04.11.2025 на суму 25240,68грн (з ПДВ); №2086 від 17.11.2025 на суму 11280,24грн (з ПДВ); №2161 від 25.11.2025 на суму 52040,76грн (з ПДВ); №2190 від 27.11.2025 на суму 33000,00грн; №2402 від 23.12.2025 на суму 91802,28грн. Загалом позивачем поставлено відповідачу товару на суму 213363,96грн.
Поставка товару підтверджується також наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними №1438 від 04.11.2025; №1571 від 25.11.2025; №1747 від 23.12.2025.
Матеріали справи також містять податкові накладні №201 від 23.12.2025; №203 від 25.12.2025; №231 від 27.12.2025 та податкові квитанції №1 від 15.01.2026 та від 17.12.2025 про реєстрацію податкових накладних на зазначені суми.
13.04.2026 позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за поставлений товар у сумі 200433,96грн, надсилання якої підтверджується долученою поштовою накладною №20451414366922 від 13.04.2026.
Відповідач частково розрахувався з позивачем за отриманий товар згідно платіжних інструкцій №403 від 10.04.2026 на суму 15000,00грн; №784 від 17.04.2026 на суму 10000,00грн. Загалом відповідачем сплачено позивачу 25000,00грн.
Як зазначає позивач у позові та його представник в судовому засіданні, заборгованість відповідача за отриманий товар згідно видаткової накладної №1978 від 04.11.2025 на суму 25240,68грн становить 12310,68грн.
Таким чином, станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем за отриману продукцію становить 175433,96грн.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №039 від 06.06.2023 щодо оплати вартості решти поставленого товару у сумі 175433,96грн відповідач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 23238,73грн пені, нарахованої відповідно до п. 4.3 Договору, 7162,71грн інфляційних втрат та 2294,45грн 3% річних, нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані стороною докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки.
Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).
Судом встановлено, що 06.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІГАС" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумський молочний завод" (покупець) було укладено договір поставки №039, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку та на умовах, передбачених цим договором - товар, а саме наповнювачі фруктові термостабільні та наповнювачі молоковмісні термостабільні згідно специфікацій та/або рахунків, які є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з приписами ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На виконання умов Договору від 06.06.2023 позивачем поставлено відповідачу товар на підставі видаткових накладних №1978 від 04.11.2025 на суму 25240,68грн (з ПДВ); №2086 від 17.11.2025 на суму 11280,24грн (з ПДВ); №2161 від 25.11.2025 на суму 52040,76грн (з ПДВ); №2190 від 27.11.2025 на суму 33000,00грн; №2402 від 23.12.2025 на суму 91802,28грн. Загалом позивачем поставлено відповідачу товару на суму 213363,96грн.
Поставка товару підтверджується також наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними №1438 від 04.11.2025, №1571 від 25.11.2025, №1747 від 23.12.2025.
За змістом ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пп. 2.1, 2.2, 2.3, 2.7, 2.8 Договору загальна вартість цього договору складається з сум, вказаних в окремих накладних. Ціни на товар визначаються у додатках (специфікаціях) та/або в рахунках і видаткових накладних і приймаються на умовах склад Продавця. Кількість, марка, ціна, строки та інші умови продажу конкретної партії товарів визначаються сторонами в додатках (специфікаціях) та/або рахунках і видаткових накладних, що є невід`ємними частинами цього договору. Оплата товару здійснюється покупцем по факту постачання товару. Платежі за товари здійснюються на рахунок Продавця в національній валюті України.
Відповідач частково розрахувався за отриманий товар у сумі 25000,00грн згідно платіжних інструкцій №403 від 10.04.2026 на суму 15000,00грн; №784 від 17.04.2026 на суму 10000,00грн. 
На час прийняття рішення матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем заборгованості у сумі 175433,96грн.
Враховуючи предмет позовних вимог та встановлені судом факти невиконання відповідачем умов Договору поставки №039 від 06.06.2023 щодо оплати вартості поставленого товару, відсутність доказів оплати товару на заявлену суму, суд вважає позовні вимоги про стягнення 175433,96грн вартості поставленого товару правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення 23238,73грн пені, нарахованої відповідно до п. 4.3 Договору від 06.06.2023 суд зазначає наступне.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідачем допущено прострочення оплати отриманого товару.
У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як передбачено п. 4.3 Договору, за порушення строків оплати товарів згідно п. 2.7 покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми. 
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 23238,73грн пені.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені, враховуючи дати поставки товару, приписи ст.692 ЦК України та умови договору щодо терміну оплати, визначену позивачем суму боргу по видатковій накладній №1978 від 04.11.2025, суд дійшов висновку про обгрунтованість нарахування пені у сумі 23179,84грн за періоди: - з 05.11.2025 по 09.04.2026 на суму боргу 12310,68грн у сумі 1607,47грн; - з 18.11.2025 по 09.04.2026 на суму боргу 11280,24грн у сумі 1348,37грн; - з 10.04.2026 по 16.04.2026 на суму боргу 8590,62грн у сумі 49,43грн; - з 26.11.2025 по 16.04.2026 на суму боргу 52040,76грн у сумі 6166,47грн; - з 17.04.2026 по 28.04.2026 на суму боргу 50631,38грн у сумі 499,38грн; - з 28.11.2025 по 18.04.2026 на суму боргу 33000,00грн у сумі 3908,47грн; - з 24.12.2025 по 28.04.2026 на суму боргу 91802,28грн у сумі 9600,25грн. В частині 58,89грн пені у позові належить відмовити, як безпідставно заявленій.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 7162,71грн інфляційних втрат (за період прострочення з січня 2026 року по березень 2026 року включно) та 2294,45грн 3% річних (за період прострочення з 24.12.2025 по 11.04.2026), нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (аналогічні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц, та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №905/1791/21 та від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
У справі № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідношення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), відповідно до частини другої статті 693 ЦК України є грошовим зобов`язанням. Тому на нього можуть нараховуватись інфляційні нарахування і 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Перевіривши розрахунок заявлених 3% річних, враховуючи дати поставки товару, приписи ст.692 ЦК України та умови договору щодо терміну оплати, визначену позивачем суму боргу по видатковій накладній №1978 від 04.11.2025, суд дійшов висновку, про правомірність нарахування 3% річних у сумі 2288,56грн за періоди: - з 05.11.2025 по 09.04.2026 на суму боргу 12310,68грн у сумі 157,85грн; - з 18.11.2025 по 09.04.2026 на суму боргу 11280,24грн у сумі 132,58грн; - з 10.04.2026 по 16.04.2026 на суму боргу 8590,62грн у сумі 4,94грн; - з 26.11.2025 по 16.04.2026 на суму боргу 52040,76грн у сумі 607,38грн; - з 17.04.2026 по 28.04.2026 на суму боргу 50631,38грн у сумі 49,94грн; - з 28.11.2025 по 18.04.2026 на суму боргу 33000,00грн у сумі 385,15грн; - з 24.12.2025 по 28.04.2026 на суму боргу 91802,28грн у сумі 950,72грн. У стягненні з відповідача 5,89грн 3% річних належить відмовити, як таких, що нараховані безпідставно.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 зазначила, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. В розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат за заявлений період з січня 2026 року по березень 2026 року включно у розмірі 7162,71грн, суд дійшов до висновку, що обрахунок здійснено в межах максимального можливого розміру за заявлений період, арифметично вірно, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 175433,96грн заборгованості, 23179,84грн пені, 7162,71грн інфляційних втрат, 2288,56грн 3% річних. В решті суми 58,89грн пені та 5,89грн 3% річних у позові належить відмовити.
Щодо розподілу витрат по оплаті судового збору, суд зазначає таке.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3328,00грн.
Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання позовної заяви у даній справі через систему "Електронний суд", до сплати при зверненні до суду підлягав судовий збір в розмірі 2662,40грн (3328,00грн*0,8).
Разом з тим, згідно з платіжною інструкцією №1973 від 29.04.2026 позивач сплатив судовий збір у розмірі 3328,00грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Розмір переплаченої суми становить 665,60грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За таких обставин витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі переплаченої суми (665,60грн) між сторонами не розподіляються, і, за заявою позивача, вказана сума сплаченого судового збору може бути повернута з бюджету.
Судом позов задоволено частково загалом у сумі 208065,07грн (99,97%) від заявлених 208129,85грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно обгрунтовано заявленим позовним вимогам.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням вищевикладених обставин підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 2661,60грн (99,97% від 2662,40грн).
Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІГАС" м. Шепетівка Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський молочний завод" м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про стягнення 175433,96грн заборгованості, 23238,73грн пені, 7162,71грн інфляційних втрат, 2294,45грн 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський молочний завод" (32312, Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. П. Сагайдачного, будинок 3, код ЄДРПОУ 43673146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІГАС" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Соборності, будинок 52, код ЄДРПОУ 45092950) 175433,96грн (сто сімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять три гривні 96 копійок) заборгованості, 23179,84грн (двадцять три тисячі сто сімдесят дев`ять гривень 84 копійки) пені, 7162,71грн (сім тисяч сто шістдесят дві гривні 71 копійка) інфляційних втрат, 2288,56грн (дві тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 56 копійок) 3% річних, 2661,60грн (дві тисячі шістсот шістдесят одна гривня 60 копійок) витрат по оплаті судового збору.
Видати наказ.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).
Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 08.06.2026.

Суддя В.О. Кочергіна 

Виготовлено 3 примірники:
1-до справи (в паперовому екз.),
2-позивачу (до електронного кабінету),
3-відповідачу (до електронного кабінету).