Справа № 199/1265/25
(2-а/199/14/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

01.07.2026 

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в особі судді Спаї В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було здійснено без участі позивача, він не отримував постанову про притягнення його адміністративної відповідальності та лише 24.01.2025 з sms -повідомлення банку довідався про блокування коштів на його банківському рахунку. 27.01.2025 р. по телефону позивач звернувся до органів виконавчої служби та дізнався про наявність виконавчого провадження відносно нього з виконання стягнення у виді штрафу згідно постанови №580 від 27.09.2024 р. На переконання позивача, постанова №580 від 27.09.2024 р. є протиправною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, зокрема через розгляд справи у відсутності позивача, постанову позивач не отримував, в постанові не зазначено які саме конкретно відомості про себе (персональні дані) позивач був зобов`язаний уточнити і не уточнив, отже, не в повному обсязі викладено суть (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення. 
Позивач просив суд визнати поважною причину пропуску строку на оскарження постанови від 27.09.2024 р., оскільки при винесенні постанови він не був присутній, оскільки з 23.09.2024 р. перебуває на військовій службі, постанова йому не надсилалася, про її існування позивач дізнався лише 27.01.2025 р. від державного виконавця, та поновити строк. 

Відповідач позов не визнав повністю.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд врахувати, що в ході проведення мобілізаційних заходів та перевірки наявної щодо позивача інформації в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів 21.09.2024 о 11:10 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що позивач не виконав покладений Законом №3633 обов`язок і не оновив свої військово-облікові дані визначеним способом, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, що було зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.09.2024 №580. 
Що стосується розгляду справи без участі позивача, відповідач у своєму відзиві зазначає, що під час складання протоколу позивачеві було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги чи за дорученням юридичної особи; відступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі, та повідомлено час, дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 11:40 год. 27.09.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , також йому було запропоновано дати пояснення. 
Від надання пояснень, а також від підписання протоколу позивач відмовився, про що є запис свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також в присутності свідків позивачу було оголошено про час та місце розгляду справи, а саме 11.40 год. 27.09.2024 р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
27.09.2024 р. у визначений час, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуто матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно возивача та винесено постанову від 27.09.2024 №580 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн. 

У відповіді на відзив представник позивача зазначив. що наданий відзив на позовну заяву не містить спростування доводів. на які посилався позивач у позовній заяві. На переконання позивача, відповідач жодним чином не спростовує той факт, що розгляд справи про адміністративне правопорушення 27.09.2024 р. відбувся без участі позивача. Справа про адміністративне правопорушення була розглянута у відсутність позивача, який мав об`єктивні та поважні причини неприбуття, про що відповідачу було відомо, оскільки саме відповідачем 23.09.2024 р. вручено позивачу мобілізаційне розпорядження, в той же день його знято з обліку військовозобов`язаних у відповідача, що підтверджується відповідними відмітками у військовому квитку, і з того ж дня позивач перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною довідкою №903 від 01.10.2024, яка міститься в матеріалах справи.
Отже, зазначена в постанові №580 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 27.09.2024 інформація про роз`яснення позивачу ст. 63 Конституції України, його права, передбачені ст. 268 КУпАП і вручення пам`ятки зі змістом ст. 268 КУпАП, не відповідає дійсності.
Отже, розгляд справи за відсутністю позивача позбавив останнього права надати пояснення, заявляти клопотання, користуватися правничою допомогою, у постанові відсутній підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто відповідачем як суб`єктом владних повноважень не виконано належним чином обов`язку для забезпечення реалізації позивачем прав, визначених ст. 268 КУпАП. 
Крім того, диспозицією статті 210 КУпАП передбачено вичерпний перелік суб`єктів притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, якими є: призовники, військовозобов`язані та резервісти. Однак, 27.09.2024, при винесенні вказаної постанови, позивач, якого притягнуто до адміністративної відповідальності, вже не був військовозобов`язаним, оскільки 23.09.2024 вже набув статусу «військовослужбовець», що підтверджується зняттям з обліку військовозобов`язаних у відповідача і його перебуванням на службі у військовій частині НОМЕР_1 .
На переконання представника позивача, відповідач жодним чином не спростував відсутність в оскаржуваній постанові конкретних відомості про себе (персональних даних), які позивач був зобов`язаний уточнити і не уточнив, а отже, не в повному обсязі викладено суть (об`активну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, що не відповідає наведеним вище вимогам.
У відзиві на позовну заяву відповідач також так і не зазначив, які саме відомості (персональні дані) не могли бути одержані самостійно відповідачем шляхом електронної інформаційної взаємодії. Як зазначалося в позовній заяві, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210 КУпАП не застосовуються - за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно - комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом на підставі наданих доказів встановлено, що 27.09.2024 р. постановою №580 про адміністративне правопорушення, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. за наступних обставин: ОСОБА_1 в порушення Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затв. ПКМУ №1487 від 30.12.2022р. (зі змінами), ч. 10 ст. 1, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», не оновив свої військово-облікові данні через РЕЗЕРВ +, або в ЦНАП, або в ТЦК протягом 60 днів з 18.05.2024 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Діяння гр. ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним правил військово обліку, яке вчинено в особливий період. Вказані обставини правопорушення зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення №580 від 21.09.2024 р. з доказами правопорушення, поясненнями особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, за ознаками ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України №903 від 01.10.2024р. солдат ОСОБА_1 перебуває на військові службі у військовій частині НОМЕР_2 з 23.09.2025 р.
Позивач заперечує правомірність оскаржуваної ним постанови з підстав, зазначених в позовній заяві. 
Відповідач наголошує на законності прийнятої ним постанови.
Дослідив докази, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зокрема, відповідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжується та триває до цього часу. 
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. 
Так, відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. 
При цьому, відповідно ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. 
Процедура складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачені до статями 210, 210-1, 211, 235, 257, 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена Наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 (далі Інструкція). 
Так Інструкція визначає, що у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (п. 3 Інструкції). 
Складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення. Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (пункти 8-10 Інструкції). 
Отже, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.
Як вже зазначалось, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В п. 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 р. у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».
Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Відповідачем також не надано до суду доказів того, що позивач був повідомлений про дату час та місце розгляду справи своєчасно.
Суд зазначає, що правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
За змістом статті 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на викладене, оскаржувана постанова №580 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 29.07.2024 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Стосовно порушеного позивачем у позові питання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивач в цьому позові просив суд поновити строк, як такий, що пропущений з поважних причин: при винесенні постанови від 27.09.2024 р. він не був присутній, оскільки з 23.09.2024 р. перебуває на військовій службі, постанова йому не надсилалася, про її існування позивач дізнався лише 27.01.2025 р. від державного виконавця. 
Даний адміністративний позов був відправлений суду позивачем через систему «Електронний суд» 30.01.2025 р. 
Вирішуючи питання стосовно поновлення строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд керується наступним. 
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Іншими законами встановлено, що строк звернення до адміністративного суду для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення становить 10 днів з дня винесення постанови (ст. 289 КУпАП). 
Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, строк, передбачений КУпАП, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".
Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.
Як встановлено судом, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у відсутності позивача, відповідачем суду не було надано доказів про надсилання позивачу  копії оскаржуваної в цій справі постанови (ч. 2 ст. 285 КУпАП) або доказів про вручення цієї постанови позивачу, про що наголошував позивач в позовній заяві, та відповідачем згадані доводи не спростовані. 
Отже, наведені позивачем обставини у заяві про поновлення процесуального строку, які унеможливили подання позову в передбачений законодавством процесуальний строк, дають підстави суду погодитися з їх слушністю, тому суд поновлює цей процесуальний строк. 

Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: як розподілити між сторонами судові витрати. 
Згідно з ч.ч. 1 – 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору ,порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу тощо.
При зверненні до суду позивач сплати судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною платіжною інституцією.
Такі витрати пов`язані з розглядом справи, втім, судовий збір сплачений в більшому розмірі, ніж передбачений законом (605 грн. 60 коп.). 
Відповідно до ч. 1 та ч. 7, ч. 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Оскільки, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 605 грн. 60 коп.,
Керуючись ст.ст. 6-10, 12, п. 1 ч. 1 ст. 20, ст. 22, ч. 1 ст. 25, ст.ст. 72-77, 79, 90, ч. 1 ст. 139, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 241, ст.ст. 242-246, ч. 4 ст. 250, 255, 286 КАС України, суд 
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 іпра ОСОБА_4 №580 від 29.07.2024 р. про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 №580 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП від 29.07.2024 р. про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн. скасувати. 
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї