ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 р. 	Справа № 520/25634/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025, (головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В.) по справі № 520/25634/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 18.01.2024 № 646172-24/20-04 в частині нарахування загального мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік в сумі 10 293,89 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що має на праві власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення, розташовану на території Богодухівської міської територіальної громади. Податковим органом визначено позивачу мінімальне податкове зобов`язання (МПЗ) за вказану земельну ділянку за 2022 р. в розмірі 10 293,89 грн.
Водночас, вказувала, що розрахунок МПЗ проведений ГУ ДПС невірно, оскільки позитивне значення різниці між сумою загального МПЗ та загальною сумою сплачених податків по графі 3 ряд 03 розділу ІІ Розрахунку визначено без врахування загальної суми сплачених податків у графі 3 ряд 02 розділу ІІ.
Також, зауважувала, що зверталась до податкового органу із заявою про проведення звірки, за результатами якої встановлено розбіжності у нормативній грошовій оцінці земельної ділянки, визначеній ГУ ДПС та у документах, наданих позивачем (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості із Державного земельного кадастру та технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок). Разом з тим, нове податкове повідомлення-рішення з урахуванням результатів проведеної звірки ОСОБА_1 не отримувала.
Крім того, звертала увагу, що спірна земельна ділянка розташована на території Богодухівської міської територіальної громади. Територія Богодухівського району у 2022 р. була віднесена до зони бойових дій згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022, який був чинний до 22.12.2022. Як наслідок, належна позивачу земельна ділянка звільнялась від оподаткування МПЗ згідно пп. 69.15 п. 69 підрозділу ХХ ПК України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 позов задоволено.
ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розрахунок податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням проведено ГУ ДПС з урахуванням вимог чинного законодавства. 
Вважає безпідставним врахування судом першої інстанції витягу № НВ-6301280732025, наданого позивачем на підтвердження розбіжностей у відомостях по спірній земельній ділянці, оскільки останній сформований у 2025 р., тоді як податковим повідомленням-рішенням МПЗ визначено за 2022 р. У зв`язку з цим, вказаний документ не міг бути використаний податковим органом при розрахунку податкового зобов`язання.
Крім того, зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття до розгляду позову, поданого з пропуском строку, встановленого п. 56.19 ст. 56 ПК України.
Позивач надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6320888000:02:004:0133 загальною площею 8,7087 га, розташованої на території Богодухівського району Харківської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 30.09.2005, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
18.01.2024 ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 646172-24/20-04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік в розмірі 10 293,89 грн.
У червні 2025 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у Харківській області із заявою про проведення звірки даних, до якої додала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
10.07.2025 відповідач листом повідомив ОСОБА_1 про залишення без змін податкового повідомлення-рішення за результатами проведеної звірки. У листі також зауважив, що для перерахування МПЗ за 2022 р. відповідно до проведеної нормативно грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 6320888000:02:004:0133 їй необхідно надати Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
За наслідками адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, ДПС України прийняла рішення від 14.08.2025, яким скаргу залишила без розгляду.
Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач невірно розрахував мінімальне податкове зобов`язання за 2022 р., оскільки не врахував нормативну грошову оцінку земельної ділянки при проведенні відповідного розрахунку. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 18.01.2024.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності (користування) відповідною земельною ділянкою.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» від 30.11.2021 року №1914-IX введено поняття «мінімального податкового зобов`язання» - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням (п.п.14.1.114-2 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до п. 64 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік.
Відповідно до п.п.170.14.1. п.170.14 ст. 170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
До загальної суми сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів для платника податку - фізичної особи включаються: податок на доходи фізичних осіб (далі - податок) та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції; земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, що передбачено п.п. 170.14.5 п. 170.14 ст. 170 ПК України.
Відповідно до п.п.170.14.6 ст.170 ПК України у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, звернутися до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів, зокрема щодо: земельних ділянок, що знаходяться у платника податку у власності та/або постійному користуванні або в оренді (суборенді, емфітевзисі), їх нормативної грошової оцінки та площі; суми доходу, отриманого від реалізації власної сільськогосподарської продукції; суми сплачених податків, зборів, платежів.
У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.
Якщо за результатами звірки виявлено розбіжності між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, контролюючий орган протягом 10 днів, наступних за днем завершення звірки, зобов`язаний скасувати (відкликати) таке податкове повідомлення-рішення та у разі потреби надіслати (вручити) платнику податку нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку, складене з урахуванням результатів проведеної звірки.
Судом встановлено, що позивачу нараховано мінімальне податкове зобов`язання за належну їй на праві власності земельну ділянку, загальною площею 8,7087 га, розташовану на території Богодухівського району Харківської області.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що податковим органом невірно розраховане МПЗ, оскільки відповідний розрахунок здійснювався як до земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої не проведена.
Водночас, під час звірки даних, ОСОБА_1 надано витяг №НВ-6301280732025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, з якого становлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки 6320888000:02:004:0133 становить 272 660,59 грн.
Правомірних підстав неврахування вказаного вище витягу відповідачем не зазначено.
Тобто, за висновками суду першої інстанції, МПЗ за 2022 р. щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_1 має розраховуватись з урахуванням нормативної грошової оцінки.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що в спірний період (2022 р.) позивач була звільнена від сплати МПЗ на підставі пп. 69.15 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Про наявність підстав звільнення від сплати МПЗ за 2022 р. ОСОБА_1 зазначала у позові, проте суд першої інстанції не надав жодної оцінки відповідним доводам.
Натомість, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року з подальшим продовженням його терміну відповідними Указами. Воєнний стан діє і станом на цей час.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року доповнено пункт 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України підпунктом 69.15, відповідно до якого тимчасово, за 2022 та 2023 податкові (звітні) роки, не нараховується та не сплачується загальне мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та/або за земельні ділянки, визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), у якому перебуває Богодухівська міська територіальна громада.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.12.2022 №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією".
Пунктом 1 даної постанови встановлено, що Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Наказом від 22.12.2022 за №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (чинний на час виникнення спірних правовідносин), у якому зазначено, зокрема, що з 24.02.2022 територія Богодухівської міської територіальної громади віднесена до території можливих бойових дій.
Судом встановлено та визнається податковим органом, що позивач є власником земельної ділянки, розташованої на території Богодухівської міської територіальної громади Богодухівського району Харківської області, яка з 24.02.2022 віднесена до території можливих бойових дій.
Відтак, з моменту набуття чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, при визначенні позивачу МПЗ за 2022 рік контролюючим органом повинна була застосована пільга у вигляді не нарахування податку.
Під час розгляду справи в суді податковий орган послався на зміни, внесені до пп. 69.15 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (в травні 2023) якими передбачено, що від МПЗ звільняються власники земельних ділянок, розташованих на території активних бойових дій. Натомість.
Проте, оскільки Богодухівська територіальна громада з 24.02.2022 віднесена до території можливих бойових дій, а не активних бойових дій, позивач має сплачувати спірний податок на загальних підставах.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» від 11.04.2023 № 3050-ІХ (набрав чинності 06.05.2023) викладено у новій редакції підпункт 69.15 підрозділу 10 розділу XX ПК України:
«не нараховується та не сплачується загальне мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України:
за 2022 рік - у частині земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності чи користуванні фізичних осіб;
з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - у частині земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності чи користуванні юридичних осіб.
Сума мінімального податкового зобов`язання за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені цим підпунктом, визначається пропорційно кількості місяців, коли такі земельні ділянки (земельні частки (паї) підлягали оподаткуванню платою за землю або єдиним податком четвертої групи.
Платники податків, які до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" визначили та задекларували в податковій звітності мінімальне податкове зобов`язання за 2022-2023 роки за земельні ділянки, що розташовані на територіях, визначених абзацом першим цього підпункту, мають право відкоригувати нараховані за 2022-2023 роки суми загального мінімального податкового зобов`язання шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій.
Норми, визначені абзацами сьомим і восьмим пункту 38-1.2 статті 38-1 цього Кодексу, застосовуються до податкових (звітних) періодів починаючи з 1 січня 2023 року».
Отже, до 06.05.2023 (набрання чинності змін в ПК) пп. 69.15 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачав, що в період воєнного стану звільняються від сплати МПЗ земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації.
Разом з тим, з 06.05.2023 змінено редакцію вищенаведеної норми, шляхом зазначення, що за 2022 р. пільга щодо сплати МПЗ надається власникам земельних ділянок, розташованих на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України.
Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.
Згідно з Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тож, до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Колегія суддів вказує, що положення ПК України (в редакції з травня 2023 р.), застосовані податковим органом при нарахуванні позивачу податкового зобов`язання за 2022 р. не можуть застосовуватись до подій (правовідносин), що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі відповідно положень статті 58 Конституції України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносини стосовно сплати податку за 2022 р. слід застосовувати положення чинного на час їх виникнення пп. 69.15 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України ( в редакції до травня 2023 р.), яким встановлена пільга щодо сплати МПЗ до земельної ділянки, розташованої в зоні на яких ведуться (велися) бойові дії, а не норми цього пункту в редакції на час прийняття спірного податкового повідомлення -рішення.
Крім того, застосування відповідачем Закону України від 11.04.2023 №3050-ІХ не відповідає принципу правової визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань, який має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій.
У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).
За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідач правомірності прийнятого рішення ні суду першої, ні апеляційної інстанції належним чином не довів.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення та наявність підстав його скасування, проте з інших підстав та мотивів, а тому судове рішення в цій частині підлягає зміні.
Доводи апелянта про те, що витяг №НВ-6301280732025 не є належним доказом проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки складений станом на 2025 р., тоді як податкове повідомлення-рішення прийнято за 2022 р. колегія суддів вважає такими, що не впливають на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, враховуючи, що ОСОБА_1 взагалі звільнена від сплати МПЗ за 2022 р. 
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого п. 56.19 ст. 56 ПК України.
Строк звернення до адміністративного суду врегульований ст. 122 КАС України.
Відповідно до ч. 1 цієї статті позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України).
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч. 4 ст. 122 КАС України).
Наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи застосування скорочених строків звернення до суду, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, та можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Спеціальними нормами, якими встановлені окремий порядок захисту порушених прав платників податків, в тому числі і в судовому порядку, є норми ПК України.
Так, відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Абзацами 1-3 п. 56.18 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Згідно з п. 56.19 ст. 58 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Застосування норм пунктів 56.18, 56.19 ст. 56, п. 102.1 ст. 102 ПК України в системному зв`язку дає підстави для висновку, що нормою пункту 56.18 встановлено спеціальний строк на оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування платнику грошових зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 дійшла висновку, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання за умови попереднього використання досудового порядку становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Підсумовуючи вказане вище, Велика Палата у згаданій вище постанові констатувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
Судовим розглядом встановлено, що 24.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 18.01.2024.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що отримала спірне податкове повідомлення-рішення лише 22.05.2025, оскаржила його в адміністративному порядку та, отримавши 26.08.2025 рішення ДПС України від 14.08.2025 в межах місячного строку звернулась до суду з цим позовом.
Натомість, з наданих відповідачем доказів, а саме заяви позивача від 24.06.2025 про проведення звірки даних, вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність спірного податкового повідомлення-рішення у лютому 2025 р.
В позові ОСОБА_1 не заявляла клопотання про поновлення строку звернення до суду. Суд першої інстанції відкрив провадження у справі, посилаючись на те, що позов відповідає ст.ст.160,161 КАС України.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ГУ ДПС заявляло клопотання про залишення позову без розгляду, яке ухвалою суду від 15.12.2025 залишено без задоволення.
Суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не пропустила строк звернення до суду, оскільки скористалась правом на адміністративне оскарження та з дня отримання рішення ДПС України звернулась в місячний строк до суду.
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що за наслідками адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, ДПС України прийняла рішення від 14.08.2025 про залишення скарги без розгляду з підстав пропуску строку на його оскарження.
Таким чином, враховуючи, що ДПС України за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 не прийнято рішення по суті, суд першої інстанції помилково здійснював відлік строку звернення до суду з дня отримання рішення контролюючого органу.
Натомість, відповідний строк звернення до суду слід відліковувати з дати отримання позивачем податкового повідомлення-рішення від 18.01.2024, якою є щонайменше лютий 2025 р.
Отже, суд першої інстанції не врахував пропуск позивачем строку звернення до суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 надано ОСОБА_1 десятиденний строк, з моменту отримання вказаної ухвали, для надання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
12.04.2026 позивач на виконання вимог ухвали апеляційного суду надала заяву, в які просила поновити строк звернення до суду з цим позовом.
В обґрунтування заяви зазначає, що з травня 2023 р. до грудня 2025 р. здійснювала постійний догляд за батьком, який через похилий вік та стан війни потрапив у складні життєві ситуації (втратив рухливість, був прикутий до ліжка), також здійснює постійний догляд за сином, який є інвалідом дитинства 3-ї групи. Просила врахувати і обставини воєнного стану, що також вплинули на своєчасність звернення до суду з цим позовом.
Так, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Дослідивши наведені заявником обставини, колегія суддів зазначає, що останні в сукупності дійсно могли мати вплив на своєчасність звернення до суду.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивач була обізнана з податковим повідомленням-рішенням у лютому 2025 р., що вбачається з її заяви, поданої до ГУ ДПС з метою звірки даних, отже строк звернення до суду з цим позовом завершився у серпні 2025 р.
Позовну заяву ОСОБА_1 подала 24.09.2025 р., тобто через місяць після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.
Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 по справі № 500/1912/22 зауважував, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який, після його продовження триває на даний час.
Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.
Колегія суддів зазначає, що у цьому випадку заявник не допустив необ`єктивного зволікання з поданням позову та пропуск строку є незначним, а отже підлягає поновленню.
Доводи апелянта про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 отримала 18.01.2024 в день його прийняття, що підтверджується її підписом колегія суддів оцінює критично, оскільки останнє містить лише підпис особи, без зазначення прізвища та ініціалів.
Натомість, у випадку отримання платником податку відповідного рішення, особа має проставити як підпис, так і прізвище, ім`я та по-батькові, що передбачено формою корінця податкового повідомлення-рішення.
На вимогу суду апеляційної інстанції надати інші докази вручення позивачу податкового повідомлення-рішення в день його складання (зокрема докази перебування ОСОБА_1 в приміщенні Головного управління ДПС у Харківській області 18.01.2024) апелянт не надав.
Отже, відлік строку звернення до суду слід відліковувати саме з лютого 2025 р., як з моменту обізнаності позивача про порушене право.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо розгляду судом першої інстанції позову, поданого з пропуском строку звернення до суду, водночас, враховуючи встановлені обставини, дійшла висновку, що такі порушення норм процесуального права не призвели до невірного вирішення спору.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 по справі № 520/25634/25 - змінити з підстав та мотивів задоволення позову, виклавши його в редакції цієї постанови. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі № 520/25634/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц