ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1666/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159), у якому просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №072250011816 від 17.12.2025;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи з 31.07.2007 по 24.03.2008 в Спільному українсько-американському підприємстві у формі товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОТЕХ» (код 13588839), відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період з 11.10.2017 по 04.09.2025 в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегово» Закарпатської обласної ради (код 01992251) згідно положень ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі, з 02.01.2013 по 27.01.2014 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у Берегівському районному відділі Держаної установи «Закарпатський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» зі ставкою 0,5, з 02.01.2013 по 29.12.2015 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у ДНЗ №1 в м. Берегове Закарпатської області зі ставкою 0,5.
В обгрунтування вказує, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено у призначення пенсії, у тому числі із-за відсутності спеціального стажу 26 р. 6 міс., для призначення пенсії за вислугу років. У даному рішенні вказано, що до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 31.07.2007 по 24.03.2008 на посаді лаборанта хімічної лабораторії СП «Новотех» ЛТД (виробництво пива) згідно з довідкою №236 від 25.03.2008, оскільки не підтверджено, що підприємство відноситься до закладів охорони здоров`я. У рішенні також зазначено, що «спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 20 років 09 місяців 27 днів». Із спірного рішення не можна становити які саме періоди роботи утворюють згадані 20 років. 
Поряд з цим, з 04.08.1997 по 29.07.2002 ОСОБА_1 працювала в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегово» ЗОР (код 01992251) на посаді сестри медичної приймального відділення, з 04.01.2016 по 10.02.2025 на посаді сестри медичної диспансерного відділення, з 10.02.2025 по 01.08.2025 на посаді сестри медичної стаціонару психоневрологічного відділення №8, а з 01.08.2025 по 04.09.2025 на посаді сестри медичної психосоматичного відділення №5. Згідно даних форми рс-право період з 11.10.2017 по 04.09.2025 не зараховано до спеціального стажу Позивача. Також, Відповідач не зарахував до спеціального стажу роботу Позивача період з 11.10.2017 по 04.09.2025 невідомо. Спірний період становить 7 років 10 місяців 25 днів.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року відкрито справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.
25 березня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якій заперечує проти позову. Вказує, що відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, за наявності вислугу років у період: до 01.04.2015 - не менше 25 років (пункт «е» статті 55 Закону № 1788 в редакції від 28.12.2015); до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців (пункт 21 Прикінцевих положень Закону № 1058). 
Отже, право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислугу років станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців (пункт 21 Прикінцевих положень Закону № 1058). Відтак, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховуються періоди роботи на відповідних посадах після 11.10.2017. На дату звернення Позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 склав 20 років 09 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 31.07.2007 по 24.03.2008, на посаді лаборанта хімічної лабораторії, СП «Новотех» ЛТД (виробництво пива), згідно з довідкою від 25.03.2008 № 236, оскільки не підтверджено, що підприємство відноситься до закладів охорони здоров`я.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області належним чином завірені матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу для призначенння їй пенсії за вислугу років.
Рішенням від 17.12.2025 року №072250011816 відповідач відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки пунктом 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV збережено право на пенсію за вислугу років за умови, якщо особи на день набрання чинності (11.10.2017) Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років, передбачену ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-XII). Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти та охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, у період: до 01 квітня 2015 року не менше 25 років; до 01 січня 2016 року 26 років 6 місяців. Спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 20 років 09 місяців 27 днів.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV), у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV наступного змісту: особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому, абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Статтею 2 Закону №1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з частиною першою статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII, набрав чинності 01.04.2015) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції наступного змісту: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII, набрав чинності 01.01.2016) внесено зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, у пункті «е» в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.
Таким чином, з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
За таких обставин, за приписами пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, відновлено право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, Конституційний Суд України вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019, у спірних правовідносинах мають бути застосовані положення пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 12.08.1993 Кабінетом Міністрів України постановою №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як слідує з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області встановлено, що страховий стаж особи становить 35 років 05 місяців 16 днів.
Згідно з довідкою №236 від 25.03.2008 за період 31.07.2007 по 24.03.2008 позивачка працювала на посаді лаборанта хімічної лабораторії, також там міститься посилання на її право на пільгову пенсію та постанову КМУ №909 від 04.11.1993 якою затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Згідно з свідоцтвом про атестацію №РВ-0009-08 від 22.02.2008 та атестатом акредитації №РВ-0065-03 від 10.12.2003 наданими представником позивача, лабораторія СП «Новотех» ЛТД відповідає критеріям акредитації атестації та має право проводити вимірювання контролю якості та безпеки продуктів харчування (харчової продукції).
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 30.01.2019 у справі №876/5312/17, до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії має зараховуватись стаж роботи навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови №909, дійшла висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Така позиція Великої Палати Верховного Суду була висловлена у постановах від 29.08.2018 року у справі №492/446/15-а, від 30.01.2019 року у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 року у справі №233/4308/17.
Відповідно до переліку №909 у розділі « 2. Охорона здоров`я» міститься у розділі найменування закладів та установ "контрольно-аналітичні лабораторії", а у найменуванні посад "лаборанти".
Представник позивача вказує у позові, що аналізуючи назву посади Позивача у СП «Новотех» ЛТД, перелік професійних назв робіт та постанову КМУ №909 ми доходимо до висновку, що законодавством не передбачено жодних обмежень щодо закладу/установи, де повинна працювати особа на посаді лаборанта для зарахування такої роботи на пільгових умовах та назва посади Позивача цілком підпадає під дію постанови КМУ №909, а тому спірний період слід зарахувати до пільгового стажу Позивача.
До «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого постановою КМУ №909 від 04.11.1993, включені наступні посади: лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями) (відносно періоду роботи з 02.01.2013 по 27.01.2014); лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад), які працювали у дошкільних навчальних закладах всіх типів відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років (відносно періоду роботи з 02.01.2013 по 29.12.2015).
Згідно довідки №183/1 від 29.10.2025 Позивачка працювала з 04.08.1997 по 29.07.2002, з 04.01.2016 по 04.09.2025 та в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегово» ЗОР.
Згідно довідки №73 від 17.09.2025 Позивач працювала з 02.01.2013 по 29.12.2015 на посаді медичної сестри в ДНЗ №1, також у довідці вказано на право на пільгову пенсію згідно постанови КМУ №909 від 04.11.1993.
Згідно архівної довідки Берегівської РДА Закарпатської області №2351 від 12.08.2025 Позивач 01.04.2008 була прийнята до Берегівської районної санітарно-епідеміологічної станції м. Берегово на посаду «мед.статист, лаборант хіміч. лабораторії» (так у документах), де отримувала зарплату по грудень 2012 року. У відпустках без збереження зарплати не перебувала.
Згідно довідки ДУ «Закарпатський обласний цент контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» №1392/01 від 14.08.2025 Позивача було прийнято на посаду лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії Берегівського районного відділу Держаної установи «Закарпатський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» з 02.01.2013 на 0,5 ставки.
Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, суд вказує, що відповідачем не правомірно не зараховано до пільгового страхового стажу Позивача у подвійному розмірі періоди роботи з 11.10.2017 по 04.09.2025 в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради.
Також, суд вважає протиправним незарахування відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи з 31.07.2007 по 24.03.2008 в Спільному українсько-американському підприємстві у формі товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОТЕХ». 
Постановою Кабінету Міністрів України №245 від 03.04.1993 року передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.
Також протиправними незарахування є періодів з 02.01.2013 по 27.01.2014 у Берегівському районному відділі Держаної установи «Закарпатський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» та з 02.01.2013 по 29.12.2015 у ДНЗ №1 в м. Берегове Закарпатської області, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі ставкою 0,5.
Враховуючи наведене, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження неправомірності незарахування періодів роботи до трудовго стажу, які підтверджені довідками, а відповідачем не доведене правомірності його дій.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на наведене, суд вважає за неохідне задовольнити позовні вимоги.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
Взнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №072250011816 від 17.12.2025;
Збов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 , для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи з 31.07.2007 по 24.03.2008 в Спільному українсько-американському підприємстві у формі товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОТЕХ», відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період з 11.10.2017 по 04.09.2025 в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегово» Закарпатської обласної ради згідно положень ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі, з 02.01.2013 по 27.01.2014 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у Берегівському районному відділі Держаної установи «Закарпатський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» зі ставкою 0,5, з 02.01.2013 по 29.12.2015 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у ДНЗ №1 в м. Берегове Закарпатської області зі ставкою 0,5.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору