Справа № 127/35478/25
Провадження № 22-ц/801/1085/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Справа № 127/35478/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Голоти Л.О., Рибчинського В.П.,
позивач: ТОВ «Укр кредит фінанс»
відповідач : ОСОБА_1 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ТОВ «Укр кредит фінанс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2026 року за позовом ТОВ «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
11.11.2025 року ТОВ «Укр кредит фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1381-1459. Вказало, що 15.04.2024 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1381-1459, шляхом підписання його електронним ідентифікатором С4532.ТОВ «Укр кредит фінанс» зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9 500 грн на умовах строковості і платності , а ОСОБА_1 зобов`язався їх повернути та сплатити встановлені договором відсотки згідно з умовами укладеного договору. 19.04.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр кредит фінанс» було укладено додаткову угоду №1 до договору №1381-1459, за якою позивач зобовязався надати ОСОБА_1 ще 1500 грн. 20.04.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр кредит фінанс» було укладено додаткову угоду №2 до договору №1381-1459 за якою позивач зобовязався надати ОСОБА_1 ще 1700 грн.ТОВ «Укр кредит фінанс» свої обов`язки за вказаним договором виконало належним чином та надало, через партнера АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 кредитні кошти у загальному розмірі 12 700 грн трьома платежами на банківську карту НОМЕР_1 , зазначену ОСОБА_1 в заявці на отримання кредиту, строком на 300 днів, (до 09.02.2025 року) зі сплатою відсотків у розмірі 1,75 % -промо ставка та 2,50% за стандартною відсотковою ставкою на день від суми кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів, відсотків і обов`язкових платежів не виконував ,в зв`язку з чим станом на 19.09.2025 року у нього виникла заборгованість в розмірі 104 838,75 грн, з яких 12 700 грн - заборгованість з тіла кредиту , 92 138,75 грн - заборгованість з відсотків. ТОВ «Укр кредит фінанс» прийнято рішення про часткове списання заборгованості ОСОБА_1 у загальній сумі 41 338,75 грн, за умови погашення ОСОБА_1 решти заборгованості у розмірі 63 500 грн. 
Посилаючись на те, що строк договору закінчився , відповідач порушив умови договору і на час звернення до суду кошти за кредитним договором не повернув , позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищезазначену заборгованість у розмірі 63 500 грн.
Рішенням Вінницького міського суду від 24.02.2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1381-1459 від 15.04.2024 р., в розмірі 25 400 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12700 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 12700 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 968, 96 грн судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить зазначене рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1381-1459 у розмірі 63 500 грн, з яких заборгованість за кредитом 12 700 грн, заборгованість за відсотками 50 800 грн. Вказало, що суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, оскільки відсотки за користування кредитом у розмірі 1 , 75% промо-ставка та 2, 5% стандартна відсоткова ставка були передбачені договором, погоджені сторонами та нараховувались лише в межах строку кредитування -300 днів. Окрім того, позивач не нараховував штрафів, пені чи процентів за ст. 625 ЦК України, а тому суд безпідставно застосував положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua  уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії №1381-1459. Так згідно умов договору сторони погодили, що сума кредиту складає 9500 грн, з відсотковою ставкою у розмірі 1,75 % промо-ставка та 2,5% стандартна відсоткова ставка, строком на 300 днів, до 08.02.2025 року.
Договір сторонами було підписано електронними підписами за допомогою одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили, що кредитодавець надсилає позичальнику підписаний Договір у Особистий Кабінет Позичальника та на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (п.3.11 договору).
19.04.2024 додатковою угодою №1 до договору про відкриття кредитної лінії №1381-1459 від 15.04.2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 500 грн.
Додатковою угодою №2 від 20.04.2024 року до договору про відкриття кредитної лінії №1381-1459 від 15.04.2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 700 грн.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 700 грн відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Відповідач ,у свою чергу ,договірні зобов`язання з повернення коштів та сплати відсотків не виконав ,у зв`язку з чим станом на 19.09.2025 року за ним утворилася заборгованість у сумі 104838,75 гривень, з яких: - прострочена заборгованість за кредитом - 12700 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 92138,75 гривень.
ТОВ «Укр кредит фінанс» прийнято рішення про часткове списання заборгованості ОСОБА_1 у загальній сумі 41 338,75 грн, за умови погашення ОСОБА_1 решти заборгованості у розмірі 63 500 грн
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив із того, що між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 був укладений електронний кредитний договір, за яким відповідач отримав від позивача кредитні кошти ,проте свої обов`язки з їх повернення і сплати процентів не виконав . Встановивши факт отримання ОСОБА_1 кредиту у сумі 12 700 грн та наявність станом на 19.09.2025 року заборгованості за вказаним договором ,проте дійшов висновку що заявлений ТОВ «Укр кредит фінанс» розмір відсотків у сумі 50 800 грн є неспівмірним із сумою тіла кредиту та суперечить засадам справедливості, добросовісності і розумності. Суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23, згідно з якою нарахування процентів у розмірі 2-3 % на день є явно завищеним та не відповідає принципу верховенства права ,а свобода договору не є абсолютною, умови договору мають відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності. Суд виходив із того, що ТОВ «Укр кредит фінанс», як фінансова установа,фактично поставив ОСОБА_1 у вкрай невигідне становище, встановивши йому надмірний розмір процентів, а тому зменшив йому суму заборгованості з відсотків до розміру тіла кредиту 12 700 грн, та стягнув загалом 25 400 грн, з яких 12 700 грн -тіло кредиту та 12 700 грн - відсотки.
Оскільки рішення суду в частині фактів укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів не оскаржується, апеляційний суд в цій частині рішення суду не переглядає .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, оскільки відсотки за користування кредитом у розмірі 1.75% промо-ставка та 2.5% стандартна відсоткова ставка були передбачені договором, а тому суд безпідставно застосував положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 року у справі № № 679/1103/23 дійшов висновку про те, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності ,як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умови кредитного договору №1381-1459 в частині нарахування відсотків споживачу їх послуг ОСОБА_1 є несправедливими та такими, що порушують права останнього ,як слабкої сторони у договорі. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 формально погодився з умовами договору, свобода договору не є абсолютною та обмежується вимогами добросовісності, розумності та справедливості, особливо у правовідносинах за участю споживача, як слабшої сторони. Судом встановлено, що при сумі кредиту 12 700 грн ТОВ «Укр кредит фінанс» просив стягнути 50 800 грн відсотків, тобто, сума нарахованих відсотків у декілька разів перевищує розмір основного боргу. Таке нарахування фактично перетворює відсотки із плати за користування кредитом на надмірний фінансовий тягар для ОСОБА_1 , що суперечить суті споживчого кредитування та принципу верховенства права. Колегія суддів враховує, що встановлена договором процентна ставка у розмірі 1,75 % та 2,5 % на день є явно завищеною, а наслідком її застосування стало формування непропорційно великої заборгованості. Такі умови договору не відповідають вимогам ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 627 ЦК України та положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими передбачено необхідність забезпечення справедливого балансу між сторонами договору.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Укр кредит фінанс» є непереконливими і підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення суду, що відповідає обставинам справи , ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права , підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за апелянтом ТОВ «Укр кредит фінанс».
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382-384, ЦПК України, суд,
Постановив: 
Апеляційну скаргу ТОВ «Укр кредит фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.П. Рибчинський