Справа № 753/5791/25
Провадження № 2-др/203/18/2026

ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді    Колесніченко О.В., 
за участі секретаря   Шовкопляса М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Іванової Наталії Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, - 
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Центрального районного суду міста Дніпра перебувала вказана цивільна справа, розгляд якої був завершений ухваленням рішення суду 04 травня 2026 про часткове задоволення позову.
09 травня 2026 року представник позивача - адвокат Іванова Н.С. в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі з метою вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 травня 2026 року вказану заяву передано в провадження судді Колесніченко О.В. 19 травня 2026 року.
27 травня 2026 року від представника відповідача – адвоката Лабовкіна О.О. надійшли заперечення проти задоволення заяви позивача, в якій наведені доводи про неспівмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу, їх безпідставне завищення та необгунтованість такої суми, оскільки жодних обґрунтувань складності справи, конкретизації наданих послуг подані представником позивача документи не містять, тоді як справа не становила надзвичайної складності, не вимагала значного обсягу доказування, проведення експертиз, допиту великої кількості свідків чи складного правового аналізу, тоді як в матеріалах справи відсутні докази оплати наданих послуг на заявлену суму. Крім того, представник відопвідача вказував на заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу на підставі договору, що укладений не з адвокатом а з ФОП, у зв`язку з чим підстави для стягнення на підставі цього договору заявлених витрат відсутні.
Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, в судове засідання не з`явилися. 29 травня 2026 року представника позивача через підсистему ЄСІТ «Електронний суд» подала заяву розгляд справи без її та позивача участі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду вказаного питання, в судове засідання не прибув, представника не направив, про відкладення розгляду не клопотав, що згідно ч.4 ст.270 ЦПК України не перешкоджає розгляду вказаного питання у його та представника відсутності.
Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що 04 травня 2026 року у цивільній справі № 753/5791/25 (провадження № 2/0203/1422/2025) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг ухвалено рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06 січня 2025 року в розмірі 127 500,00 грн. та неустойку в розмірі 12 750,00 грн, а всього – 140 250,00 грн.; стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1408,73 грн.; в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
В той же час, під час ухвалення рішення судом не вирішувалось питання щодо судових витрат на правничу допомогу, про вирішення яких представником позивача заявлено у першій заяві по суті справи та у дебатах. 
При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Жодним чином не заперечуючи права відповідача за позовом отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв ст. 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати, на підставі чого приходить до таких висновків.
Із матеріалів справи видно, що 06 березня 2025 року між ФОП ОСОБА_3 , адвокатом, яка діє на підставі свідоцтва, виданого Радою адвокатів України № 000127 від 14 травня 2018 року, та ФОП Семенюк А.О. укладений договір про надання правової допомоги.
За умовами п.1 цього договору адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта надалі, в суді та здійснювати діяльність адвоката з усіма права представника позивача у спорі клієнта з ОСОБА_2 , щодо стягнення з нього заборгованості та штрафних санкцій за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06 січня 2025 року.
За умовами п.4.2 цього договору та додатку № 1 від 06 березня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 06 березня 2025 року, гонорар адвоката за виконання робіт, вказаних у п.1.1 та 1.2 у суді першої інстанції складає 30 000,00 грн., до яких включений наступний обсяг робіт: - попередня консультація, написання позовної заяви, складення клопотання про витребування доказів, заяви про виклик свідків, формування додатків до позову та подання його до суду та іншим учасникам, написання будь-яких інших процесуальних заяв, клопотань під час розгляду справи в суді першої інстанції – 12 000,00 грн.; - представництво інтересі клієнта в режимі відеоконференції під час судових засідань у суді першої інстанції – 18 000,00 грн.
З матеріалів справи видно, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Іванова Н.С., повноваження якої підтверджуються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КВ № 000127, виданого Радою адвокатів м. Києва 14 травня 2018 року, та ордер на надання правничої допомоги серії АА № 1529362 від 18 травня 2025 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 06 березня 2025 року (а.с.4, 5).
Згідно акту наданих послуг від 08 травня 2026 року адвокат Іванова Н.С. (ФОП) надала, а ФОП ОСОБА_1 прийняв послуги за договором про надання правової допомоги від 06 березня 2025 року, виконані адвокатом, а саме: 1) попередня консультація, написання позовної заяви, складення клопотання про витребування доказів, заяви про виклик свідків, формування додатків до позову та подання його до суду та іншим учасникам, написання будь-яких інших процесуальних заяв, клопотань під час розгляду справи в суді першої інстанції – 12 000,00 грн.; 2) представництво інтересів клієнта в режимі відеоконференції під час судових засідань у суді першої інстанції – 18 000,00 грн. 
На підставі наведених договору та акту ФОП ОСОБА_1 виставлений рахунок № 0805 від 08 травня 2026 року на суму 30 000,00 грн.
Також з матеріалів справи видно, що дійсно, позовна заява з додатками складена і подана адвокатом Івановою Н.С., направлена відповідачу, подані клопотання про витребування доказів та допит свідка, саме цей адвокат приймала участь в режимі відеоконференції у п`яти засіданнях, що свідчить про фактичне надання правничої допомоги позивачу.
Суд приймає до уваги конкретні обставини справи, її складність, обсяг наданих адвокатом у цій справі послуг, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням неспівмірності заявлених розмірів витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципів пропорційності, розумності, співмірності та реальності судових витрат у справі, приходить до висновку, що сума витрат на правову допомогу у 21,40% від суми задоволених позовних вимог є явно непропорційною, тому з урахуванням складності справи та її категорії, обсягу і характеру зібраних стороною позивача доказів, а також відсутності будь-яких процесуальних ускладнень, зважаючи на те, що тривалість розгляду справи та необхідність складення додаткових процесуальних документів збільшилась з часу подання позовної заяви через неправильне визначення підсудності позову, тому суд приходить до висновку, що розумним та співмірним буде стягнення на правову допомогу суми в розмірі 14000,00 грн., оскільки така сума буде відповідати складності справи та часу, витраченому адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та обсягом складених процесуальних документів, значенням справи для сторони, у зв`язку з чим заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.
Доводи представника відповідача про те, що договір про надання правової допомоги позивачем укладений не з адвокатом чи адвокатським об`єднанням чи бюро, а з ФОП Івановою Н.С., суд оцінює критично, укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом, який зареєстрований як фізична особа-підприємець, не позбавляє його статусу адвоката і не є перешкодою для відшкодування таких витрат у суді, тоді як в судовому засіданні встановлено, що Іванова Н.С. здійснює свою адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайяття адвокатською діяльністю серії КВ № 000127 від 14 травня 2018 року (а.с.7).
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 260, 261, 268, 270, 274 ЦПК України, суд, - 
ДОДАТКОВО ВИРІШИВ:
Заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Іванової Наталії Сергіївни – задовольнити частково.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч) гривень.
В решті вимог заяви – відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене та підписане 01 червня 2026 року.

Суддя О.В. Колесніченко