ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026  м.Дніпро Справа № 908/3967/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Джепи Ю.А. (доповідач), 
суддів: Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Федорчук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес»
на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 у справі №908/3967/25 (суддя Горохов І.С.), повний текст рішення складено 10.03.2026
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес»
про стягнення коштів

Представники сторін у судове засідання не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

30.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» про стягнення грошових коштів в сумі 430 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 у справі №908/3967/25 у позові відмовлено повністю.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес» з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 у справі №908/3967/25 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Скаржник зазначає, що 24.09.2021 ТОВ «Восточний Експрес» перерахувало ТОВ «ТД Восточний Експрес» (ідентифікаційний код 37408149, перейменоване згідно рішення учасників №1/12-2022 від 12.12.2022 у ТОВ «ТД Східний Експрес») грошові кошти у сумі 430 000,00 грн на підставі платіжного доручення №8225 від 24.09.2021 із призначенням платежу «надання поворотної фінансової допомоги зг. договора №2409/2021 від 24.09.2021 р.», однак зазначений договір між сторонами ніколи не укладався ані у письмовій, ані в будь-якій іншій формі, а будь-які договірні правовідносини між сторонами були відсутні. 
Позивач наголошує, що 01.09.2025 ним направлено на юридичну адресу Відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 430 000,00 грн, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 01.09.2025 та поштовою накладною №6901601221437 від 01.09.2025, однак вказана вимога залишилась без виконання. 
На думку апелянта, отримані відповідачем кошти є безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки відсутня належна правова підстава для їх набуття, а докази укладення договору №2409/2021 від 24.09.2021 в матеріалах справи відсутні. 
Скаржник посилається на положення ст.ст. 11, 202, 205, 509, 638, 639, 640, 1046, 1047, 1212, 1213 ЦК України, зазначаючи, що договір позики є реальним договором та за участю юридичної особи підлягає обов`язковому укладенню у письмовій формі, а тому не може вважатися укладеним у спрощений спосіб лише на підставі платіжного доручення із зазначенням призначення платежу. Апелянт наголошує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.08.2023 у справі №755/16831/19, призначення платежу саме по собі не підтверджує факту укладення договору позики та не є дотриманням письмової форми такого договору, оскільки призначення платежу зазначається особою, яка перераховує кошти. 
Також скаржник посилається на практику Верховного Суду, викладену у постановах Касаційного цивільного суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц, від 13.01.2021 у справі №539/3403/17, постанові Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №910/16334/19 та від 26.01.2022 у справі №924/1338/19, згідно з якими норми ст.1212 ЦК України застосовуються у разі відсутності правової підстави для набуття майна, у тому числі при перерахуванні коштів особі, з якою платник не перебуває у договірних відносинах.
Апелянт звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву від 19.02.2026 стверджував про повернення спірних коштів у повному обсязі, однак жодних доказів такого повернення суду не надав, а в матеріалах справи відповідні докази відсутні. 
На думку скаржника, висновок суду першої інстанції про укладення між сторонами господарського договору у спрощений спосіб є помилковим, оскільки суперечить імперативним вимогам ст.1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики за участю юридичної особи та правовим висновкам Верховного Суду.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу у справі №908/3967/25 ТОВ «ТД Східний Експрес» просить залишити без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 про відмову у задоволенні позову ТОВ «Восточний Експрес» щодо стягнення 430 000,00 грн, а апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. 
Відповідач зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність між сторонами договірних правовідносин, оскільки 24.09.2021 ТОВ «Восточний Експрес» самостійно перерахувало ТОВ «ТД Східний Експрес» грошові кошти у сумі 430 000,00 грн згідно платіжного доручення №8225 від 24.09.2021 із чітким призначенням платежу: «надання поворотної фінансової допомоги зг. договора №2409/2021 від 24.09.2021», що, на думку відповідача, підтверджує існування між сторонами правочину та спростовує доводи про помилковість платежу. 
У відзиві відповідач посилається на ст. ст. 11, 177, 202, 205, 509, 1212 ЦК України, відповідно до яких цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб та правочинів, а правочин може вчинятися як у письмовій, так і в усній формі, якщо законом не встановлено обов`язкової письмової форми. 
Відповідач наголошує, що поведінка сторін та факт перерахування коштів із конкретним призначенням платежу свідчать про волю сторін до настання відповідних правових наслідків, а тому правочин був укладений у спрощений спосіб. Також зазначається, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику, який і несе відповідальність за внесені до платіжного документа дані, з посиланням на постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №903/333/17 та від 13.02.2020 у справі №910/4557/18. 
Відповідач вказує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 (провадження №14-175цс21), норми ст.1212 ЦК України застосовуються лише за відсутності правової підстави набуття майна, а якщо така підстава існувала, норми про безпідставне збагачення не підлягають застосуванню. Крім того, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 11.01.2023 у справі №548/741/21 та від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, згідно з якими кошти не підлягають поверненню як безпідставно набуті, якщо особа усвідомлювала відсутність обов`язку щодо їх сплати, але добровільно здійснила платіж. 
Відповідач стверджує, що спірні кошти були ним повернуті у повному обсязі ще у період існування правовідносин між сторонами, однак на даний час він позбавлений можливості надати всі підтверджуючі бухгалтерські документи у зв`язку з їх втратою внаслідок протиправних дій позивача, який у 2023 році, за твердженням відповідача, викрав частину первинної бухгалтерської документації, видаткові накладні та інші документи, що підтверджували виконання сторонами взаємних зобов`язань за 2020– 2023 роки. 
Відповідач вказує, що позивач, знаючи про відсутність у відповідача бухгалтерських документів, наприкінці 2025 року звернувся до суду з аналогічними позовами за зобов`язаннями, які фактично були виконані ще у 2020-2023 роках. Вважає, що поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною, оскільки той був обізнаний як про підстави перерахування коштів, так і про факт їх повернення ще у 2021 році. 
Також відповідач заперечує обґрунтованість вимог щодо стягнення судових витрат у даній справі на користь позивача. 

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

24.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Восточний експрес» (позивач) перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Восточний Експрес» (перейменовано згідно з рішенням учасників № 1/12-2022 від 12.12.2022 року у ТОВ «ТД Східний Експрес») (відповідач) грошові кошти у розмірі 430 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8225 від 24.09.2021, із призначенням платежу «надання поворотної фінансової допомоги зг. договора № 2409/2021 від 24.09.2021».
01.09.2025 позивачем направлено на юридичну адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 430 000,00 грн, що підтверджується копією опису вкладення в цінний лист від 01.09.2025, поштовою накладною № 6901601221437 від 01.09.2025.
Зазначена вимога залишена відповідачем без виконання.
Станом на день подання позовної заяви, позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 430 000,00 грн відповідачем не повернуті.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України).
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами 1,2 статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до ст. 14 (п. 14.1.257.) Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
У розумінні цивільного законодавства - це договір безпроцентної позики.
Частиною першою статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За приписами статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За загальним правилом, договір позики є платним. Однак, сторони можуть визначити його як безпроцентний у договорі чи відповідно до закону (ст.ст. 1048, 1049 ЦК україни).
З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що позивачем платіжним дорученням № 8225 від 24.09.2021 перераховано на рахунок відповідача № НОМЕР_1 , банк Запорізьке РУ AT КБ «Приватбанк», кошти в розмірі 430 000,00 грн з призначення платежу: «надання поворотної фінансової допомоги, згідно договору № 2409/2021 від 24.09.2021 без ПДВ».
Водночас, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги № 2409/2021 від 24.09.2021.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування між сторонами договірних правовідносин та можливість укладення договору поворотної фінансової допомоги у спрощений спосіб виключно на підставі платіжного доручення №8225 від 24.09.2021 із зазначенням призначення платежу «надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №2409/2021 від 24.09.2021». При цьому місцевий господарський суд фактично ототожнив саме призначення платежу з належним доказом існування цивільно-правового договору, не врахувавши імперативні приписи цивільного законодавства щодо форми договору позики та правову природу поворотної фінансової допомоги.
Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошових коштів. Разом із тим, згідно зі статті 1047 ЦК України, якщо позикодавцем є юридична особа, договір позики незалежно від суми повинен бути укладений у письмовій формі. Таким чином, для виникнення між сторонами правовідносин позики необхідною є не лише передача коштів, але й належне письмове оформлення домовленості сторін щодо істотних умов договору.
Суд першої інстанції помилково застосував положення статей 202, 205, 207 ЦК України про можливість укладення правочину у спрощений спосіб, оскільки ці норми є загальними, тоді як правовідносини позики між юридичними особами регулюються спеціальною нормою - ст.1047 ЦК України, яка прямо встановлює обов`язкову письмову форму такого договору. 
Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу укладення між сторонами договору №2409/2021 від 24.09.2021: відсутній сам договір, відсутні будь-які листи, заявки, оферти, акцепти, акти, розписки, бухгалтерські документи чи інші письмові докази погодження сторонами істотних умов договору. Відповідач також не надав жодного доказу існування такого договору або підтвердження повернення спірних коштів.
Сам лише факт зазначення призначення платежу у платіжному дорученні не може підтверджувати укладення договору позики чи поворотної фінансової допомоги, оскільки реквізит «призначення платежу» формується виключно платником та не свідчить про погодження іншою стороною істотних умов договору. Такий висновок прямо викладений Верховним Судом у постанові від 09.08.2023 у справі №755/16831/19, де зазначено, що вказівка призначення платежу не є дотриманням письмової форми договору позики та не підтверджує факту укладення такого договору.
Крім того, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про неможливість застосування статті 1212 ЦК України. Саме відсутність між сторонами належним чином оформленого договору свідчить про відсутність достатньої правової підстави для набуття відповідачем грошових коштів у сумі 430 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 зазначила, що норми глави 83 ЦК України застосовуються у випадку відсутності договірних правовідносин між сторонами. У даному випадку саме така ситуація і має місце, оскільки жодного належного доказу існування договору між сторонами суду не подано.
Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду щодо добровільної сплати коштів за відсутності зобов`язання є помилковими та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вказані правові позиції стосуються випадків, коли особа достеменно усвідомлювала відсутність будь-яких зобов`язань та добровільно здійснювала платіж. Натомість у даній справі позивач зазначає про помилковість здійснення платежу.
Суд першої інстанції також не врахував, що відповідачем не доведено існування правової підстави для отримання спірних коштів. Відповідач, посилаючись на існування договору та нібито повернення коштів, не надав жодного доказу на підтвердження цих обставин. Посилання відповідача на втрату документів не підтверджує існування договору чи повернення коштів, оскільки відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається.
Висновок суду про те, що «малоймовірним є помилкове перерахування коштів», ґрунтується виключно на припущеннях, що прямо суперечить вимогам статті 86 ГПК України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Господарський процес не допускає покладення судового рішення на ймовірності або припущення.
Таким чином, у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази факту перерахування позивачем на користь відповідача 430 000,00 грн, однак відсутні будь-які належні докази існування між сторонами договору №2409/2021 від 24.09.2021 або іншої правової підстави для набуття відповідачем цих коштів. Відтак, спірні грошові кошти є безпідставно набутими у розумінні ст.1212 ЦК України та підлягають поверненню позивачу.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню ( ч. 2 ст. 277 ГПК України).
З урахуванням вищевикладеного, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 у справі №908/3967/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

7. Розподіл судових витрат

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес» на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 у справі №908/3967/25 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 у справі №908/3967/25 - скасувати.
Прийняти нове рішення про задоволення позову.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» (ЄДРПОУ 37408149, м. Запоріжжя, вул. Базарна/Академіка Амосова, буд. 1/32, прим. 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес» (ЄДРПОУ 30557359, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117) грошові кошти у сумі 430 000,00 грн (чотириста тридцять тисяч гривень 00 коп.), а також судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6 450,00 грн (шість тисяч чотириста п`ятдесят гривень 00 коп)
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний Експрес» (ЄДРПОУ 37408149, м. Запоріжжя, вул. Базарна/Академіка Амосова, буд. 1/32, прим. 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний Експрес» (ЄДРПОУ 30557359, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117) 9 675,00 грн (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.) відшкодування витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
4. Видачу наказів доручити Господарському суду Запорізької області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повну постанову складено 27.05.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: О.Ю. Соп`яненко

С.В. Мартинюк