Провадження № 2/470/216/26
Справа № 470/163/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Лусти С.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , секретаря судового засідання Дячук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2026 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником Розніним В.А., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 березня 2026 року.
В позові зазначено, що 01 червня 2025 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти, в розмірі 28700 доларів США, під 3% щомісяця, зі строком повернення до 01 вересня 2025 року. Зобов`язання з повернення коштів відповідач не виконав, грошові кошти та проценти за їх користування не повернув, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за позикою, в розмірі 36966,16 доларів США, з яких 28700 доларів США основний борг за позикою, 7832,32 доларів США проценти за користування позикою та 433,84 доларів США три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, у відповідності до ст.625 ЦК України. Крім того просив стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору та професійної правничої допомоги, в розмірі 45000,00 грн., докази на підтвердження яких будуть надані за результатами розгляду справи. 
Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.
Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не направляли (а.с.108).
Заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що 01 червня 2025 року відповідач склав розписку, за якою взяв у борг у позивача 28700 доларів США під 3% із зобов`язанням повернути позику до 01 вересня 2025 року (а.с.107).
Свої зобов`язання з повернення позики відповідач не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документу, кошти за позикою та проценти за користування коштами своєчасно не повернув.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.
Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.
Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. 
Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, надана позивачем розписка від 01 червня 2025 року у розумінні ЦК України, є договором позики.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк повернення боргу, визначений сторонами в розписці, закінчився 01 вересня 2025 року, однак відповідач суму коштів вчасно не повернув.
Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення позики, позовні вимоги позивача щодо стягнення з нього заборгованості за основним боргом, в розмірі 28700 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Стосовно стягнення з відповідача процентів, у розмірі 7832,32 доларів США, нарахованих за період з 01 червня 2025 року до 04 березня 2026 року, то частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються щомісячно, однак лише в межах дії договору позики. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12.
Так строк дії позики за розпискою відповідача складає 3 місяці з 01 червня 2025 року до 01 вересня 2025 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за позикою, в розмірі 2583 долари США (28700 доларів США х 3% на місяць х 3 місяці), у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних, у розмірі 433,84 доларів США, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, то за вимогами вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак за вимогами п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за порушення виконання грошового зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України, в розмірі 433,84 доларів США задоволенню не підлягають. 
Загальна заборгованість за договором позики від 01 червня 2025 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 31283 доларів США (28700 доларів США + 2583 долари США).
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору, за подання позовної заяви, в розмірі 12849,44 грн. та подання двох заяв про забезпечення позову, в розмірі 1331,2 грн. (а.с.31,39,75).
Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 01 червня 2025 року, в розмірі 31283 (тридцять одна тисяча двісті вісімдесят три) долари США, з яких 28700 доларів США основний борг за позикою та 2583 долари США відсотки за користування грошовими коштами.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на оплату судового збору, в розмірі 14180,64 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят гривень 64 копійки) грн. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 01 червня 2026 року.

Суддя С.  А.  Луста