ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 383/686/25
провадження № 22-ц/4809/566/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – Селянське (фермерське) господарство Габорця Володимира Андрійовича,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства Габорця Володимира Андрійовича на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року у складі головуючого судді Бондаренка В. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, відзиву на позов та рішення суду першої інстанції.
У червні 2025 року Селянське (фермерське) господарство Габорця Володимира Андрійовича (далі – СФГ Габорця В. А.) звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило визнати поновленим договір оренди землі №б/н від 01 грудня 2017 року, що укладений між ОСОБА_3 та Селянським (фермерським) господарством Габорця Володимира Андрійовича щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,0037 га, кадастровий номер 3520883200:02:000:0308, яка знаходиться на території Витязівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, власником якої є ОСОБА_1 , шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №б/н від 24 травня 2024 року, що укладений між орендарем Селянським (фермерським) господарством Габорця Володимира Андрійовича та орендодавцем ОСОБА_3 від 01 грудня 2017 року; визнати припиненим право оренди ОСОБА_2 , зареєстрованого відповідно до договору оренди землі №197 від 13 травня 2025 року, номер запису про інше речове право: 59860432, щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,0037 га, кадастровий номер 3520883200:02:000:0308, яка знаходиться на території Витязівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.
В обґрунтування позову зазначено, що 01 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та СФГ ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки, за яким останньому передано в оренду земельну ділянку площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883202:02:000:0308, розташовану в межах Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, строком на 7 років. Державна реєстрація договору оренди проведена 22 грудня 2017 року (номер запису про інше речове право: 24181774). 
Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
Позивач вказує, що протягом усього строку дії оренди добросовісно виконував взяті на себе обов`язки за договором оренди, жодних претензій від орендодавця не надходило, а тому 24 травня 2024 року надіслав ОСОБА_3 лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі із проєктом додаткової угоди, однак відповідач жодної відповіді позивачу не надіслав та не повідомив про своє рішення щодо поновлення чи відмови в поновленні раніше укладеного договору оренди. 
Після закінчення строку договору орендар продовжував користуватися земельною ділянкою, вимог щодо повернення земельної ділянки від ОСОБА_3 не надходило. 
У зв`язку з вищевказаним, позивач належно виконав обов`язки за договором та вимоги Закону України «Про оренду землі», а ОСОБА_3 ухилився від підписання примірника додаткової угоди чи договору оренди, проєкти яких йому було направлено орендарем. 
Разом з тим, у травні 2025 року позивачу стало відомо, що згідно відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 28 вересня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, внаслідок чого право власності на вищезазначену земельну ділянку перейшло останньої. 
Крім того, 13 травня 2025 року приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Гетьман Л. О. було зареєстровано право оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_2 , на підставі укладеного між відповідачами договору оренди землі №197 від 13 травня 2025 року.
Позивач вказує, що наявність зареєстрованого права оренди за ОСОБА_2 , за умови поновлення договору оренди СФГ ОСОБА_4 , унеможливить внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому необхідним є визнання припиненим права оренди ОСОБА_5 , зареєстрованого відповідно до договору оренди землі №197 від 13 травня 2025 року, номер запису 59860432, щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,0037 га, кадастровий номер 3520883200:02:000:0308, яка знаходиться на території Витязівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. 
Зауважує, що відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. 
Посилаючись на положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що орендар СФГ ОСОБА_4 направляв 24 травня 2024 року (більш ніж за 60 днів до спливу строку договору оренди землі) на адресу орендодавця - ОСОБА_3 , яка міститься в договорі оренди, лист-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк разом із проєктом додаткової угоди. Отже, СФГ Габорця В. А. у відповідності до статті 33 Закону України «Про оренду землі» належним чином реалізувало своє переважне право на продовження орендних правовідносин з орендодавцем. 
Вказує, що відповідачка ОСОБА_1 не повідомила про перехід до неї прав орендаря та своє бажання/не бажання продовжувати договір оренди землі на новий строк, нею не було викладено причин того чи іншого її рішення, не було повідомлено орендаря з якими умовами договору вона не згодна, не було запропоновано свої умови укладення договору. 
Вважає, що такий договір вважається поновленим на умовах, викладених в проєкті додаткової угоди від 24 травня 2024 року, а дії відповідачки дають підставу вважати, що переважне право СФГ ОСОБА_4 на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки є порушеним. 
Позивач зазначив, що як орендар, мав підстави розраховувати на поновлення договору оренди землі, оскільки належно користувався земельною ділянкою, в тому числі і після закінчення строку договору оренди, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив достовірність наданих позивачем доказів щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі, вважає, що право позивача не порушене, тому в задоволенні позову просив відмовити. (а.с.63-68).

Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо позовних вимог.
Зазначила, що на момент, коли вона та ОСОБА_2 почали домовлятися про укладення договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308, згідно інформації з Витягу Державного реєстру речових прав від 03.02.2025 року №411203676, право оренди СФГ ОСОБА_4 на зазначену ділянку вже було припинено у зв`язку із закінченням терміну, на який його було укладено. 
Вказала, що не бажала та не бажає в жодному разі продовжувати з СФГ ОСОБА_4 орендні відносини, так як позивач був недобросовісним орендарем, систематично порушував умови договору оренди, орендну плату за 2022 та 2023 роки взагалі не сплатив.
Відповідачка зазначила, що 03 жовтня 2024 року вона звернулась до нотаріуса Трошиної С. А. та встановила обтяження на земельну ділянку з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308 у вигляді вимоги нотаріального посвідчення правочину, з метою запобігання неправомірних дій з боку позивача, які могли призвести до порушення її прав. 
13 травня 2025 року вона уклала договір оренди у нотаріальній формі із ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308, тому на даний час ОСОБА_6 являється єдиним законним орендарем, володільцем та користувачем зазначеної земельної ділянки. 
Звернула увагу суду, що СФГ Габорця В. А. жодних листів стосовно продовження договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308 їй жодного разу не направляло поштою, та не вручало особисто та, відповідно вона жодного листа від позивача не одержувала. Крім того, усі свої позовні вимоги позивач обґрунтував одним єдиним доказом – ніби то відправленим листом від 24 травня 2024 року. 
Відповідачка зауважила, що вона ставить під сумнів те, що у позивача станом на дату підписання адвокатом позивача позовної заяви – 28 травня 2025 року може знаходитись відправлений їй поштовий конверт з листом, з якого позивач зробив копію і додав як доказ до позовної заяви. Ставить під сумнів його відправлення позивачем 24 травня 2024 року. Зазначила, що конверти не заповнюються в двох екземплярах, тому, якби цей конверт дійсно був би їй відправлений Укрпоштою, і вона його отримала, то у позивача не могло б бути конверта, щоб зняти з нього копію і долучити його як доказ до позовної заяви, яка була складена через один рік і чотири дні, з дня коли, нібито, був відправлений зазначений лист. 
Крім того, зазначила, що на листі не зазначено точної адреси адресата, а саме назви вулиці, та номера будинку. В даному випадку Укрпошта повинна була б повернути даний лист відправнику, про що повинна бути довідка форми 20 «Про причини повернення/досилання» із відміткою в графі «Неправильно зазначена (відсутня) адреса», а також відмітка із датою повернення підписом, ПІБ працівника пошти та зазначеною причиною повернення. Але ні такої довідки, ані відмітки на копії конверта листа немає. 
Вказала, що переважне право оренди позивачем було втрачене у зву зв`язку з систематичним порушенням умов договору оренди, а саме систематичної несплати орендної плати та не погашення даної заборгованість.
Відповідачка зазначила, що кілька разів протягом 2024 року зверталась особисто до ОСОБА_4 стосовно заборгованості, яка виникла по сплаті орендної плати, приїздила до домоволодіння ОСОБА_4 у с. Варламівка Кропивницького району Кіровоградської області та просила погасити заборгованість по сплаті орендної плати, намагалась вручити особисто ОСОБА_4 лист-повідомлення, у якому зазначила про небажання продовжувати із ним договір оренди на новий термін. Даний лист-повідомлення ОСОБА_4 у неї прийняв особисто та прочитав, однак відмовився поставити відмітку про отримання ним даного листа. Після цього, 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 направила позивачу через відділення Укрпошти рекомендований лист із повідомленням про вручення та описом вкладення в якому було вкладено: лист-повідомлення та акт про повернення земельної ділянки власнику у 2 примірниках. Однак позивач умисно проігнорував цей лист і згодом у листопаді 2024 року лист повернувся із відміткою «Не було дома. Повідомлення залишено», а також довідкою форми 20 із відмітками «повертається» та «за закінчення терміну зберігання». Однак позивач жодним чином жодного разу не повідомляв її, або її брата про своє бажання продовжувати договір оренди на новий термін, чим порушив вимоги договору оренди, а також Закону України «Про оренду землі». 
Вважає, що чинне законодавство України надає орендодавцю право самостійно приймати рішення щодо продовження або припинення орендних правовідносин із орендарем у разі закінчення терміну дії договору. Посилається на свободу договору та добровільність вибору кожної з його сторін (а.с.75-82).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства Габорця Володимира Андрійовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення договору оренди землі шляхом визнання додаткової угоди укладеною, визнання припиненим права оренди.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд керувався тим, що позивач не довів належними доказами факт направлення орендодавцю повідомлення про поновлення договору оренди у встановлений законом строк та з дотриманням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», а надані ним копії документів суд визнав недопустимими доказами.
Крім того, суд зазначив, що позивач не підтвердив належного виконання умов договору, зокрема своєчасної сплати орендної плати, що позбавляє його переважного права на поновлення договору.
Суд першої інстанції вказав про те, що наявність заперечень зі сторони орендодавця (власника) у встановленому договором порядку щодо поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право позивача СФГ ОСОБА_4 , як орендаря, не було порушено. Після направлення позивачу листа-повідомлення про небажання продовжувати дію договору оренди, власник земельної ділянки мав законне очікування щодо звільнення і повернення йому земельної ділянки, а бажання орендаря продовжити орендні правовідносини не породжують для орендодавця нових обов`язків. Право оренди земельної ділянки позивача закінчилось у грудні 2024 року і на момент звернення із цим позовом та ухвалення рішення суду у позивача відсутнє право оренди на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Суд також зазначив, що право оренди земельної ділянки, зареєстроване за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 59860432) на підставі нотаріально посвідченого договору оренди землі від 13 травня 2025 року, не порушує переважного права СФГ ОСОБА_4 на оренду вказаної земельної ділянки, а тому похідна вимога позову про визнання його припиненим від основної вимоги про визнання поновленим договору оренди землі від 01 грудня 2017 року, є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Фермерське (селянське) господарство ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Козій Д. О., подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції помилково визначив момент закінчення строку дії договору оренди, оскільки не врахував, що договір набрав чинності з моменту державної реєстрації 22 грудня 2017, а отже строк його дії спливав 22 грудня 2024 року, а не 01 грудня 2024 року. Відповідно, вказано, що висновки суду щодо припинення орендних прав у грудні 2024 року є передчасними та неправильними.
Представник акцентувала увагу суду, що СФГ Габорця В. А. належним чином реалізувало своє переважне право на поновлення договору, своєчасно направивши лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, тоді як орендодавець не надав належної відповіді та фактично ухилився від продовження договору, що за законом свідчить про мовчазну згоду на його поновлення.
Суд безпідставно відхилив докази направлення такого повідомлення та неправильно оцінив обставини щодо виконання позивачем умов договору, зокрема щодо сплати орендної плати.
Крім того, суд поклав в основу рішення неналежні та недопустимі докази, зокрема щодо нібито направлення відповідачем заперечення проти поновлення договору, та не дослідив важливі обставини справи, включаючи суперечності у датах документів, відсутність оригіналів доказів.
Судом не дано належної оцінки протиправності державної реєстрації припинення права оренди та подальшої передачі земельної ділянки іншій особі під час дії його переважного права, що призвело до порушення права позивача на мирне володіння майном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо доводів та вимог, викладених в апеляційній скарзі, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги апеляційної скарги – без задоволення. Зазначила, що суд першої інстанції встановив факти, які не спростовані позивачем, а всі доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції (а.с.212-215).

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів та вимог, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги апеляційної скарги – без задоволення. Вказав, що суд першої інстанції встановив факти, які не спростовані позивачем, а всі доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції (а.с.219-221).

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Козій Д. О., відповідачки ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
01 грудня 2017 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та Селянським (фермерським) господарством Габорця Володимира Андрійовича (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки.
Відповідно до пунктів 1, 2 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308, яка розташована на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. 
Згідно з пунктом 8 договору, договір укладено на сім років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 33 договору визначено, що дія договору припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено; в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 39 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У пунктах 9, 10, 11 сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічної індексації, що становить 6597 гривень на 2017 рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки щорічно до 25 грудня поточного року (а.с.8-11).
01 грудня СФГ Габорця В. А. та Колос О. В. підписали акт про визначення меж земельних ділянок в натурі щодо земельної ділянки площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308 (а.с.12).
Право оренди земельної ділянки площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308 за СФГ ОСОБА_4 на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2017 року, номер запису про інше речове право:24181774, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №109223447 (а.с.13-14).
28 вересня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки.
За умовами вказаного договору ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,0037 гектара. Цільове призначення земельної ділянки – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 3520883200:02:000:0308.
Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Трошиною С. А. та зареєстрований в реєстрі за №1540 (а.с.96-97).
03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 нотаріально засвідчила вимогу нотаріального посвідчення правочину, а саме договору оренди земельної ділянки, будь-яких договорів про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки, договорів про розірвання укладення договорів оренди земельної ділянки щодо земельної ділянки площею 6,0037 га кадастровим номером: 3520883200:02:000:0308, що належить ОСОБА_1 .
Вказана вимога посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Трошиною С. А. та зареєстрована в реєстрі за №1573 (а.с.89).
03 жовтня 2024 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесено запис про державну реєстрацію обтяжень щодо земельної ділянки площею 6,0037 га кадастровим номером: 3520883200:02:000:0308, що належить ОСОБА_1 . Зазначено про вимогу нотаріального посвідчення договору (а.с.21).
16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення направила позивачеві лист-повідомлення, яким повідомила про небажання поновлювати договір оренди землі, зазначила про намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку і використовувати її для власних потреб на свій розсуд або передати в оренду третій особі. Також повідомила, що фактичне використання СФГ ОСОБА_4 земельної ділянки починаючи з 02 грудня 2024 року трактуватиметься як самовільне зайняття та самовільне заволодіння земельною ділянкою (а.с.93-94).
Вказаний лист повернувся неврученим адресату із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.91, 92, 95).
28 січня 2025 року в Державному реєстрі речових прав зареєстровано припинення речового права оренди земельної ділянки площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308 за СФГ Габорця В. А., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №411203676 від 03 лютого 2025 року (а.с.90).
13 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки загальною площею 6,0035 га з кадастровим номером: 3520883200:02:000:0308 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Гетьман Л. О. та зареєстровано в реєстрі за №197 (а.с.86-88).
На підставі вказаного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки за ОСОБА_2 , номер запису про інше речове право:59860432 (а.с.21).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Правові підстави укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України «Про оренду землі».
У статті 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У частині першій статті 19 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Так, відповідно до приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (частина перша статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (частина друга статті).
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору (частина третя статті).
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Уразі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята статті).
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 902/619/17 від 27 червня 2019 року в справі № 923/925/18.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 01 грудня 2017 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та Селянським (фермерським) господарством Габорця Володимира Андрійовича (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до пунктів 1, 2 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308, яка розташована на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. 
Згідно з пунктом 8 договору, договір укладено на сім років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Тобто строк дії вказаного договору до 01 грудня 2024 року.
Пунктом 33 договору визначено, що дія договору припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено; в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 39 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Право оренди земельної ділянки площею 6,0037 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0308 за СФГ ОСОБА_4 на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2017 року, номер запису про інше речове право:24181774, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №109223447 (а.с.13-14).
28 вересня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування вищезазначеної земельної ділянки. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,0037 гектара. Цільове призначення земельної ділянки – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 3520883200:02:000:0308 (а.с.96-97).
03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 нотаріально засвідчила вимогу нотаріального посвідчення правочину, а саме договору оренди земельної ділянки, будь-яких договорів про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки, договорів про розірвання укладення договорів оренди земельної ділянки щодо земельної ділянки площею 6,0037 га кадастровим номером: 3520883200:02:000:0308, що належить ОСОБА_1 .
16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення направила позивачеві лист-повідомлення, яким повідомила про небажання поновлювати договір оренди землі, зазначила про намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку і використовувати її для власних потреб на свій розсуд або передати в оренду третій особі. Також повідомила, що фактичне використання СФГ ОСОБА_4 земельної ділянки починаючи з 02 грудня 2024 року трактуватиметься як самовільне зайняття та самовільне заволодіння земельною ділянкою (а.с.93-94).
Вказаний лист повернувся неврученим адресату із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.91, 92, 95).
З урахуванням зазначеного вище, договір оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року було укладено строком на сім років, а отже строк його дії закінчився 01 грудня 2024 року. 
Відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі» закінчення строку, на який було укладено договір, є самостійною підставою припинення орендних правовідносин.
При цьому реалізація переважного права орендаря на поновлення договору оренди землі, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором та неухильного дотримання встановленої законом процедури, зокрема своєчасного направлення орендодавцю письмового повідомлення про намір поновити договір разом із проектом додаткової угоди.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт направлення орендарем орендодавцю відповідного повідомлення у встановлений законом та договором строк, а також отримання такого повідомлення орендодавцем. 
Надані позивачем копії документів обґрунтовано не були прийняті судом як належні докази, оскільки не підтверджують змісту відправлення та не дають можливості достовірно встановити факт направлення саме листа-повідомлення з проєктом додаткової угоди.
Крім того, позивачем не доведено належного виконання умов договору оренди, що є обов`язковою передумовою для виникнення переважного права на його поновлення. Зокрема, відсутні належні докази своєчасної та повної сплати орендної плати у строки, визначені договором.
Колегія суддів акцентує увагу, що орендодавець до закінчення строку дії договору висловила заперечення щодо його поновлення, повідомивши орендаря про небажання продовжувати орендні правовідносини, що виключає можливість застосування положень щодо так званої «мовчазної згоди» на поновлення договору.
За таких обставин, відсутня сукупність необхідних юридичних фактів, з якими закон пов`язує виникнення у позивача права вимагати поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у тому числі шляхом визнання додаткової угоди укладеною.
Право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря не порушено.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року (справа № 625/166/18), 01 серпня 2019 року (справа № 615/593/18).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне визначення судом першої інстанції моменту закінчення строку дії договору оренди, апеляційний суд зазначає, що відповідно до умов самого договору сторони прямо погодили, що він набирає чинності з моменту його підписання. Державна реєстрація права оренди є юридичним фактом виникнення речового права, однак не змінює погодженого сторонами строку дії договору як цивільно-правової угоди. Відтак висновок суду першої інстанції про сплив строку договору 01 грудня 2024 року відповідає умовам договору та вимогам закону, а доводи апелянта є безпідставними.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про належну реалізацію переважного права на поновлення договору оренди, суд виходить з того, що обов`язок доведення факту направлення орендодавцю листа-повідомлення з проєктом додаткової угоди покладається на орендаря. 
Разом з тим, надані позивачем докази не підтверджують належним чином ні змісту відправлення, ні факту його отримання орендодавцем. За відсутності належних і допустимих доказів дотримання процедури, передбаченої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», підстави вважати, що позивач реалізував своє переважне право, відсутні.
Доводи позивача про «мовчазну згоду» орендодавця також є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що орендодавець до закінчення строку дії договору висловив заперечення щодо його поновлення шляхом направлення відповідного письмового повідомлення. Наявність такого волевиявлення виключає можливість застосування положень про поновлення договору за відсутності заперечень.
Щодо доводів апеляційної скарги про протиправність державної реєстрації припинення права оренди та подальшої передачі земельної ділянки іншій особі, апеляційний суд зазначає, що припинення права оренди відбулося у зв`язку із закінченням строку дії договору, а відсутність підстав для його поновлення виключає порушення прав позивача. Відповідно, укладення орендодавцем нового договору оренди з іншою особою після припинення попередніх правовідносин не суперечить вимогам законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Габорця Володимира Андрійовича залишити без задоволення.
Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 04.05.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник