Справа № 461/9983/25 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/394/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 січня 2026 року, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за електричну енергію, вироблену за зеленим тарифом за вересень 2025 року в розмірі 24839.35 грн. та 3% річних в розмірі 77.58 грн.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між ТОВ «Львівенергозбут» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2700080462 від 23.07.2024 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1 вищевказаного договору, споживач ( ОСОБА_1 ) бере на себе зобов`язання продавати постачальнику (ТОВ «Львівенергозбут») електричну енергію вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за зеленим тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені цим договором. Взаємовідносини постачальника універсальних послуг зі споживачем щодо початку/продовження купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом врегульовується відповідно до ПРРЕЕ. Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до умов договору, однак відповідач у порушення умов договору не оплатив вартість електричної енергії. Відтак, зважаючи на введення в експлуатацію (укладення договору) у липні 2024 року, та тариф 6,9970 грн. за кВт/год, заборгованість відповідача перед позивачем підлягає оплаті за «зеленим» тарифом та складає 24839,35 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів). Просить позов задовольнити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, вироблену за зеленим тарифом за вересень 2025 року в розмірі 24839.35 грн. та 3% річних в розмірі 77.58 грн., сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08 січня 2026 рокупозов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 24839 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн. 35 коп. без вирахування обов`язкових зборів та платежів.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 77 (сімдесят сім) грн. 58 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 оскаржує рішення суду лише в частині витрат на професійну правничу допомогу, які судом стягнуто в розмірі 2000.00 грн., стягнення яких суд мотивував тим, що зазначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500.00 грн. не є цілком співмірною зі складністю справи, обсягом робіт та часом, врахувавши також принцип розумності та справедливості. Апелянт не погоджується з такими висновками суду, вважає, що розмір витрат зменшено без належного застосування критеріїв та розподілу обов`язків доказування, а мотиви зменшення мають загальний, декларативний характер. У мотивувальній частині відсутній аналіз того, які саме конкретні роботи (послуги) адвоката суд визнав надмірними, які необхідними, який обсяг часу суд вважає обгрунтованим, які розцінки суд приймає за ринкові, у чому саме полягає не співмірність 10500.00 грн., і чому саме 2000.00 грн. є співвмірним розміром. Суд не навів жодних мотивів неспівмірності компенсації витрат. Суд першої інстанції не застосував належним чином процесуальні критерії співмірності та не оцінив надані докази і заперечення відповідача відповідно до розподілу обов`язку доказуванняю. Просить змінити оскаржуване рішення суду в частині розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500.00 грн.
Вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» посилається на те, що судом неправильно стягнута з відповідача на користь позивача сума в розмірі 24 839.35 грн., оскільки така включає в себе податкові відрахування. Дохід, отриманий власником від продажу електричної енергії за зеленим тарифом належить до оподатковуваних податком на доходи до фізичних осіб доходів відповідно до п.164.2 Податкового кодексу України на загальних підставах за ставкою 18%,такі доходи є об`єктом оподаткування військовим збором у розмірі 1.55, а з 01.12.2024 року -5%. Зазначене не враховано судом першої інстанції при визначенні розміру заборгованості. Оскільки сума заборгованості підлягає зменшенню на суму податків, то відповідно сума 3% річних також підлягає зменшенню, оскільки основою нарахування 3% річних є сума заборгованості. Вважає безпідставним незадоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, а також відмову у витребуванні доказів щодо сплати позивачем податків. Крім цього, посилається на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості брати участь у судових засіданнях. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, який у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язань щодо оплати за електричну енергію у розмірі 24839,35 грн., що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку та відповідно до статті 625 ЦК України є підставою для застосування наслідків такого порушення, нарахування та стягнення 3% річних у розмірі 77,58 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «Львівенергозбут» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2700080462 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 1 вищевказаного договору, споживач ( ОСОБА_1 ) бере на себе зобов`язання продавати постачальнику (ТОВ «Львівенергозбут») електричну енергію вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за зеленим тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені цим договором. Взаємовідносини постачальника універсальних послуг зі споживачем щодо початку/продовження купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом врегульовується відповідно до ПРРЕЕ.
Пункт 2.2. договору передбачає обов`язки постачальника універсальних послуг: здійснювати отримання та обробку основних даних за площадками споживача та даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку; надавати споживачу оформлені платіжні документи; купувати у споживача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, на підставі сертифікованих даних комерційного обліку та актів приймання-передавання товару (електричної енергії) за умови наявності у межах приватного домогосподарства споживання електричної енергії.
Пунктом 2.3. договору встановлено, що споживач має право на: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства, за "зеленим" тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством: відшкодування згідно із чинним законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його оплату неустойки (пені) у разі прострочення.
Пункт 4.1 розділ 4 договору (умови та порядок оплати) передбачає, шо розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Постачальник універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення (п. 4.2. договору).
Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію, порушення прав споживача (п. 5.1. договору).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував те, що позивач повністю виконав зобов`язання відповідно до умов договору, покази викупленої (отриманої) відповідачем електроенергії підтверджуються історією споживання викупленої електричної енергії із персонального кабінету споживання.
Такі висновки суду першої інстанції відповідачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не спростовані належними та допустимими доказами.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), від 30 червня 2025 року № 985 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств» оприлюднено на офіційному веб-сайті Регулятора 30.06.2025, встановлено з 01.07.2025 «зелений» тариф: на електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 30 кВт та які введені в експлуатацію з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – 699,70 коп/кВт·год (без ПДВ).
Таким чином, зважаючи на введення в експлуатацію (укладення договору) у липні 2024 року, та тариф 6,9970 грн. за кВт/год, заборгованість ТзОВ «Львівенергозбут» перед ОСОБА_1 підлягає оплаті за «зеленим» тарифом, зокрема за вересень 2025 року: 
Генерація (кВт год) – 3568; 
Споживання (всього) – 18 кВт год; 
Розрахунок (грн. за кВт год) – (3568-18) * 6,9970 грн.
сума до сплати без вирахування податків – 24839,35 грн. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно вважав наданий позивачем розрахунок заборгованості таким, що відповідає умовам договору.
Розрахунок заборгованості, зазначений відповідачем, не спростовує розрахунок позивача, з яким погодився суд першої інстанції, оскільки сума заборгованості, стягнута судом без вирахування обов`язкових зборів і платежів.
А відтак, суд першої інстанції, встановивши, що зазначена до сплати сума за отриману електричну енергію відповідачем не сплачена, що відповідач взяті на себе обов`язки не виконав, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що сума заборгованості, нарахована в розмірі 24839.35 грн. без вирахування обов`язкових податків та зборів підлягає стягненню з відповідача. 
Суд першої інстанції вірно вважав безпідставним посилання сторони відповідача, як на підставу невиконання останнім зобов`язань перед позивачем, на невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» фінансових зобов`язань перед відповідачем, оскільки згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Суд обгрунтовано вказав на те, що кредитор не має нести негативні наслідки відносин боржника з його контрагентами, вступаючи у договірні відносини, боржник несе ризики можливої відсутності на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, та відсутності у нього необхідних коштів.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання сторони відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, оскільки невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» укладеного з відповідачем договору не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за відповідним договором, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.
Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 21.06.2022 у справі № 910/9905/21 та у постанові КГС від 06.12.2022 у справі № 910/14453/21.
Встановивши те, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 24839,35 грн., те, що відповідач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати вартості електричної енергії за вересень 2025 року, суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги в цій частині та стягнув з ТОВ «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» у вищевказаному розмірі без вирахування обов`язкових зборів та платежів.
Задоволення судом першої інстанції позовної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача 24839,35 грн. заборгованості за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» у вищевказаному розмірі без вирахування обов`язкових зборів та платежів спростовує доводи апелянта в цій частині.
У відповідності до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Отже, нарахування трьох процентів річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо оплати за електричну енергію у розмірі 24839,35 грн., то відповідно до статті 625 ЦК України у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 77,58 грн.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Львівенергозбут» не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, який стягнув з відповідача на користь позивача 2000.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Представник позивача просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн., представник відповідача Лепех А.М. подав заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якому вказав, що заявлена сума є необґрунтованою, надмірною та неспівмірною, відтак просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, або ж зменшити суму витрат до 1500 грн.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказувала, що «гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати…. Підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв».
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представник позивача долучив до матеріалів справи: договір - доручення про надання правової допомоги від 01.12.2024; розрахунок розміру правової допомоги у справі №461/9983/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за електричну енергію на суму 10500 грн.; акт здавання-приймання робіт згідно до договору від 01.12.2024 згідно договору від 13.10.2025 у справі №461/9983/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вищеназваними доказами підтверджуються витрати позивача на правничу допомогу, що підтверджує факт отримання позивачем послуг адвоката на виконання укладеного між ними договору, незважаючи на те, що договір - доручення про надання правової допомоги від 01.12.2024 року не містить умови щодо розміру оплати однієї години роботи адвоката і що така становить саме 1500.00 грн. 
Стягуючи втрати на професійну правничу допомогу під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. 
У додаткові постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного судочинства, визначені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, зокрема принципи справедливості, добросовісності, розумності, та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, і з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 
Ураховуючи наведене, дослідивши та оцінивши надані представником ОСОБА_1 – Золотухіна О.О. докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів, враховуючи критерії обгрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності їх розміру, погоджується з судом першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 2000.00 грн., оскільки саме такий розмір, на переконання колегій суддів, відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, а також необхідних процесуальних дій сторони.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з врахуванням і тієї обставини, що позивачем неодноразово заявлялися аналогічні за змістом позовні вимоги, а відтак не потребувало у представника позивача затрат значного часу для підготовки позовної заяви, підготовки інших необхідних документів на підтвердження позовних вимог. 
Частиною третьою статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ухвали Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2025 року розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що суд переходив до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Зазначені обставини свідчать про відсутність порушень судом першої інстанції норм процесуального законодавства, які б були підставою для скасування рішення суду, в тому числі і вимог п.3 ч.3 статті 376 ЦПК України.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, то відсутні підстави для задоволення заяви представника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» - залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 січня 2026 року– залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 27 квітня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк