Справа № 991/6972/26
Провадження 1-кс/991/6981/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
У Х В А Л А

03 червня 2026 року          Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання    ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 52021000000000574 від 07 грудня 2021 року та

ВСТАНОВИВ:

Вступ
1.До Вищого антикорупційного суду 28 травня 2026 року надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 , подане в інтересах підозрюваного у кримінальному провадженні № 52021000000000574 ОСОБА_5 у порядку ст. 201 КПК України, про зміну запобіжного заходу із застави у розмірі 3 000 000 грн на заставу у меншому розмірі - 2 000 000 грн.
2.Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 травня 2026 року справа передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання
3.В обґрунтування клопотання захисник зазначав таке.
Детективами НАБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 52021000000000574 за підозрою, зокрема, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та за новою підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16 серпня 2024 року в справі № 991/7673/24 клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково - застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3 000 000 грн з покладенням низки обов`язків.
21 серпня 2024 року на виконання цієї ухвали за ОСОБА_5 було внесено заставу у сумі 3 000 000 грн трьома платежами: 1) ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» у розмірі 1 000 000 грн.; 2) ОСОБА_6 у розмірі: 1 700 000 грн; 3) ОСОБА_7 у розмірі 300 000 грн.
Адвокат зазначає, що підозрюваний виконав усі процесуальні обов`язки; не допустив жодного порушення; паспорт для виїзду за кордон здав на зберігання до органів ДМС; строк дії обов`язків, покладених на нього, закінчився у серпні 2025 року і не продовжувався.
Захисник просить врахувати такі нові обставини.
1)Завершення досудового розслідування, а отже, на переконання адвоката, ризик знищення або спотворення доказів відсутній, можливість впливу на хід розслідування виключена.
2)Відсутність процесуальних обмежень, адже строк дії обов`язків сплив і станом на день звернення із цим клопотанням не продовжувався. На переконання захисника це свідчить про те, що сторона обвинувачення не наполягає на існуванні ризиків.
3)Належна процесуальна поведінка підозрюваного, адже він з`являвся за всіма викликами, не ухилявся, не порушував обмежень.
4)Відсутність ризику втечі. Єдиний ризик, який зазначався, тяжкість інкримінованого злочину. Однак паспорт ОСОБА_5 зданий до ДМС, відсутні будь-які його спроби виїзду або ухилення, підозрюваний має сталі соціальні та майнові зв`язки в Україні.
5)Практика ВАКС у цьому кримінальному провадженні. Іншим підозрюваним у цій же справі розмір застави вже зменшено. Вважає, що це вимагає однакового підходу, дотримання принципу співмірності.
6)На сьогодні виникла необхідність використання коштів, внесених ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» у якості застави за ОСОБА_5 , для погашення заборгованості перед його контрагентами, оплати правової допомоги для захисту у цьому кримінальному провадженні, фінансування експертиз у цьому кримінальному провадженні.
Захисник зазначав, що утримання застави створює надмірний тягар для третьої особи, обмежує господарську діяльність, ускладнює реалізацію права на захист. За відсутності ризиків це є непропорційним втручанням у право власності.

Позиції учасників, висловлені у судовому засіданні
4.Захисник ОСОБА_4 підтримав доводи клопотання.
5.Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника. Звернувся до слідчого судді з письмовими поясненнями щодо клопотання у яких додатково просив урахувати таке. Після аналізу отриманих у порядку тимчасового доступу матеріалів у сторони захисту виникла необхідність проведення додаткових незалежних товарознавчих експертиз, рецензування наявних експертних висновків, залучення спеціалістів та проведення інших експертних досліджень, спрямованих на перевірку повноти, достовірності та об?єктивності доказів сторони обвинувачення.
ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» є заставодавцем у даному кримінальному провадженні та одночасно має процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Саме тому товариство змушене нести значні витрати, пов?язані із реалізацією права на захист своїх майнових прав та забезпеченням належного захисту у кримінальному провадженні, зокрема шляхом фінансування експертних досліджень, отримання висновків спеціалістів та збору доказів.
6.Прокурор САП ОСОБА_3 зазначив, що клопотання захисника не підлягає задоволенню. На переконання сторони обвинувачення, ризики, які передбачені у ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Існуючий розмір застави є помірним. Критичність фінансового стану заставодавця внесених ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» не підтверджена.

Нормативне регулювання
7.Одним із елементів системи гарантій, спрямованих на недопущення порушення права людини на свободу й особисту недоторканність є право підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід, його захисника, подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу (ч. 1 ст. 201 КПК України). Таке клопотання розглядається слідчим суддею згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 201 КПК України).
7.1.Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
7.2.Частиною 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема, є запобіжні заходи.
7.3.Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, зокрема, підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється/обвинувачується.
7.4.Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
7.5.На переконання суду, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у спосіб, передбачений в ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним цих дій. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.
7.6.Зважаючи на наведені вище висновки, суд має перевірити існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК у цьому кримінальному провадженні наразі та, відповідно, з`ясовуватиме наявність підстав для зміни застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу.
7.7.На переконання слідчого судді, зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу/зміну або відмову у зміні запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому в контексті розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя не переглядає рішення про його застосування/зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання підозрюваним чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.
7.8.Таким чином, суд констатує, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу/зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу/зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.
7.9.З огляду на зазначені положення закону слідчому судді під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити питання існування обставин, про які не було відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу ОСОБА_5 , та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.
7.10.Також слідчий суддя звертає увагу, що розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу не передбачає оцінку законності та обґрунтованості попередніх ухвал слідчих суддів про застосування запобіжних заходів.
8.Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. 
8.1.З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК).
8.2.Частиною 11 ст. 182 КПК передбачено, що застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
8.3.Отже, аналіз положень ст. 182 КПК дає підстави стверджувати, що такий запобіжний захід як застава є безстроковим і, відповідно, дія цього запобіжного заходу може припинитись лише внаслідок зміни на інший або його скасування.
8.4.Підозрюваний і заставодавець у цьому кримінальному провадженні, беручи на себе відповідальність і вносячи заставу у відповідному розмірі, мали розуміти всю відповідальність і тривалість дії такого запобіжного заходу. Загалом, заставодавець вносить заставу на свій страх і ризик. Визначаючи при обранні запобіжного заходу альтернативний вид - заставу суд не зобов`язує конкретну особу до її сплати. Позаяк, внесення застави третьою особою є її вільним волевиявленням.
8.5.Також варто зазначити, що відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, підставою для повернення внесеної суми застави є припинення дії запобіжного заходу у порядку ст. 203 КПК України, а не бажання повернути заставу/її частину.

Мотиви та висновки слідчого судді
9.В розрізі вимог клопотання слідчий суддя виходитиме з того, що наведені захистом обставини не можна вважати суттєвими для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
9.1.Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16 серпня 2024 року в справі № 991/7673/24 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3 000 000, яка внесена 21 серпня 2024 року 1) ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» у розмірі 1 000 000 грн.; 2) ОСОБА_6 у розмірі: 1 700 000 грн; 3) ОСОБА_7 у розмірі 300 000 грн.
10.Щодо доводів сторони захисту про завершення досудового розслідування слідчий суддя зазначає таке.
Факт завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів стороні захисту дійсно є новою обставиною порівняно з часом застосування запобіжного заходу. Разом із тим така обставина сама по собі не свідчить про відсутність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України.
Завершення досудового розслідування може впливати на актуальність ризику знищення або приховування доказів, однак не усуває ризиків переховування від органів правосуддя, незаконного впливу на свідків на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні.
Крім того, на стадії ознайомлення з матеріалами кримінального провадження підозрюваному стає відомим весь обсяг доказів сторони обвинувачення, зокрема протоколи допитів свідків, що об`єктивно не зменшує ризики кримінального провадження.
11.Щодо доводів сторони захисту про відсутність процесуальних обмежень у зв`язку зі спливом строку дії покладених на підозрюваного обов`язків та їх непродовженням слідчий суддя зазначає таке.
На обґрунтування цього доводу захисник посилається на те, що строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ухвалою слідчого судді, закінчився у серпні 2025 року, а сторона обвинувачення не зверталась із клопотанням про його продовження. На переконання сторони захисту, така обставина свідчить про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя не може погодитися із зазначеними доводами.
Насамперед закінчення строку дії обов`язків, покладених відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, саме по собі не свідчить про відсутність ризиків кримінального провадження та не означає припинення необхідності подальшого застосування застави.
За своєю правовою природою обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та застава є різними процесуальними інструментами, які можуть застосовуватись одночасно, однак мають самостійне правове регулювання та різний порядок дії.
Так, обов`язки покладаються на визначений законом строк та можуть бути продовжені за наявності відповідних підстав, тоді як застава відповідно до положень ст. 182 КПК України є самостійним запобіжним заходом, дія якого не обмежується конкретним строком та припиняється лише у випадках, прямо передбачених процесуальним законом.
Отже, сам факт непродовження строку дії обов`язків не може автоматично ототожнюватися із відсутністю ризиків, для запобігання яким застосовано заставу.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що питання про продовження строку дії обов`язків вирішується виключно в межах відповідного клопотання слідчого/прокурора та з урахуванням необхідності застосування саме таких додаткових процесуальних обмежень. Відсутність такого клопотання або непродовження відповідних обов`язків не свідчить про припинення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
12.Щодо доводів сторони захисту про належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя зазначає таке.
Сторона захисту обґрунтовує необхідність зменшення розміру застави тим, що після її внесення ОСОБА_5 сумлінно виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки, з`являвся за викликами органу досудового розслідування та суду, не ухилявся від участі у кримінальному провадженні та не допускав порушень встановлених обмежень.
Слідчий суддя враховує наведені обставини, не ставив їх під сумнів і прокурор у судовому засіданні.
Водночас, така поведінка сама по собі не свідчить про втрату необхідності у подальшому застосуванні застави або про істотне зменшення ризиків, визначених у ст. 177 КПК України.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам кримінального провадження. Отже, належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків свідчить насамперед про ефективність застосованого запобіжного заходу та досягнення ним свого безпосереднього процесуального призначення.
Сам по собі факт відсутності порушень з боку підозрюваного не означає, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, припинили існування або істотно зменшилися. Такий висновок фактично означав би, що будь-яке належне виконання підозрюваним своїх обов`язків автоматично породжує обов`язок суду пом`якшити застосований запобіжний захід, що не узгоджується з метою та правовою природою заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, належна процесуальна поведінка підозрюваного є очікуваним стандартом поведінки особи, до якої застосовано запобіжний захід, а не винятковою обставиною, яка сама по собі свідчить про відсутність необхідності у його подальшому застосуванні.
Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Merabishvili v. Georgia», не спростовує наведених висновків.
Дійсно, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що з плином часу органи державної влади повинні наводити достатні та релевантні підстави для подальшого застосування процесуальних обмежень.
Разом із тим зазначений підхід сформульований переважно у справах, які стосувалися тривалого тримання особи під вартою як найбільш суворого запобіжного заходу, що безпосередньо пов`язаний із обмеженням права на свободу, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Натомість у цьому випадку до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який не пов`язаний із позбавленням або обмеженням свободи пересування особи та має іншу правову природу.
Водночас, під час розгляду цього клопотання слідчий суддя перевірив наведені стороною захисту нові обставини та оцінено їх вплив на ризики кримінального провадження. Однак сам лише факт належної процесуальної поведінки підозрюваного протягом дії запобіжного заходу не дає достатніх підстав для висновку про втрату заставою її процесуальної необхідності або про потребу у зменшенні її розміру.
Отже, наведені стороною захисту обставини не свідчать про істотне зменшення ризиків кримінального провадження та не є достатньою підставою для зміни застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу.
13.Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду слідчий суддя зазначає таке.
Обґрунтовуючи зазначений довід, сторона захисту посилається на те, що підозрюваний не вчиняв спроб ухилитися від участі у кримінальному провадженні, його паспорт для виїзду за кордон був зданий на зберігання до відповідних органів, а також наявність у нього міцних соціальних та майнових зв`язків на території України.
Разом із тим наведені обставини не дають підстав для висновку про відсутність або істотне зменшення ризику переховування.
Насамперед слідчий суддя враховує, що ризик переховування оцінюється не лише через наявність чи відсутність фактів попереднього ухилення особи від органів кримінального провадження. За своєю природою такий ризик має прогностичний характер і полягає у встановленні достатньої ймовірності того, що особа може вдатися до відповідної поведінки у майбутньому.
При цьому КПК України не вимагає доведення того, що підозрюваний обов`язково здійснить спробу переховування, а лише наявності обставин, які свідчать про реальну можливість такої поведінки.
Слідчий суддя враховує характер висунутої ОСОБА_5 підозри, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, а також суворість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим. Такі обставини об`єктивно залишаються чинниками, здатними впливати на процесуальну поведінку підозрюваного та формувати мотивацію до уникнення кримінальної відповідальності.
Посилання сторони захисту на те, що паспорт для виїзду за кордон зданий на зберігання до органів державної влади, також не є переконливим.
Як встановлено під час судового розгляду, строк дії покладеного на підозрюваного обов`язку щодо здачі документів для виїзду за кордон закінчився, а відповідне процесуальне обмеження не продовжувалося.
За таких обставин відсутні правові перешкоди для звернення підозрюваного із вимогою про повернення відповідних документів та подальшого їх використання.
Отже, сама по собі обставина фактичного перебування паспорта на зберіганні станом на день розгляду клопотання не є гарантією неможливості виїзду підозрюваного за межі України в майбутньому та не свідчить про відсутність ризику переховування.
Крім того, відсутність зафіксованих спроб виїзду або ухилення від органів кримінального провадження протягом дії запобіжного заходу не є безумовним свідченням відсутності відповідного ризику, оскільки така процесуальна поведінка могла бути зумовлена саме існуванням застосованого запобіжного заходу та пов`язаних із ним правових наслідків.
Слідчий суддя також враховує наявність у підозрюваного соціальних та майнових зв`язків в Україні. Водночас такі обставини були відомі суду ще під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та враховувалися при визначенні його виду і розміру.
Самі по собі соціальні зв`язки не виключають можливості переховування особи від органів правосуддя та підлягають оцінці у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.
Таким чином, наведені стороною захисту доводи не свідчать про те, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду припинив існування або істотно зменшився порівняно з моментом застосування запобіжного заходу.
14.Щодо посилань сторони захисту на практику Вищого антикорупційного суду у цьому та інших кримінальних провадженнях слідчий суддя зазначає таке.
На обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду було зменшено розмір застави, а також на існування інших судових рішень, у яких після завершення досудового розслідування суд дійшов висновку про можливість часткового зменшення застави.
Слідчий суддя враховує необхідність забезпечення єдності судової практики та дотримання принципу правової визначеності.
Разом із тим, принцип єдності судової практики не означає автоматичного ухвалення тотожних рішень щодо різних осіб лише з підстав їх участі в одному кримінальному провадженні або формальної подібності процесуальної ситуації.
Відповідно до положень ст. 177, 178, 182 та 201 КПК України питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу вирішується виключно на підставі індивідуальної оцінки обставин, які характеризують конкретного підозрюваного, характер висунутої йому підозри, його роль у ймовірному вчиненні кримінальних правопорушень, майновий стан, процесуальну поведінку та ризики кримінального провадження.
Отже, саме по собі існування судових рішень про зменшення застави іншим підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні не свідчить про наявність аналогічних підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 .
Крім того, сторона захисту не надала відомостей, які б давали можливість встановити тотожність фактичних обставин, що були покладені в основу відповідних судових рішень, із обставинами, встановленими щодо ОСОБА_5 , зокрема щодо обсягу підозри, ролі особи у ймовірному вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, ступеня наявних ризиків та інших обставин, які враховуються судом під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу.
Принцип рівності перед законом і судом передбачає однакове застосування однакових критеріїв оцінки, а не ухвалення однакових рішень щодо різних осіб незалежно від встановлених стосовно них обставин.
15.Щодо доводів сторони захисту про виникнення нових обставин, пов`язаних із фінансовим становищем заставодавця ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ», слідчий суддя зазначає таке.
Сторона захисту стверджує, що після внесення застави виникли нові обставини, які обумовлюють необхідність зменшення її розміру, а саме потреба ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» у використанні внесених коштів для погашення заборгованості перед контрагентами, фінансування правничої допомоги та проведення експертних досліджень у межах цього кримінального провадження.
На підтвердження зазначених доводів захист посилається на наявність у товариства заборгованості перед ТОВ «ПСМК ОРІС», ризик пред`явлення до нього майнових вимог, а також необхідність несення витрат, пов`язаних із реалізацією права на захист як третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Оцінюючи наведені доводи, слідчий суддя виходить із правової природи застави та мети її застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава є запобіжним заходом, який застосовується з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним покладених процесуальних обов`язків.
Отже, застава за своєю правовою природою є заходом забезпечення кримінального провадження, спрямованим на гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного, а не інструментом підтримання, фінансування або покращення господарської діяльності заставодавця.
При цьому положення ст. 182 КПК України не пов`язують подальшу дію застави із фінансовим становищем заставодавця або його потребою у використанні внесених коштів для здійснення підприємницької діяльності, виконання договірних зобов`язань чи фінансування власних витрат.
Слідчий суддя враховує, що ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» добровільно внесло 1 000 000 грн застави за підозрюваного ОСОБА_5 .
При цьому суд не покладав на зазначене товариство обов`язок щодо внесення застави та не визначав саме його заставодавцем. Внесення застави третьою особою є виключно результатом її власного волевиявлення.
Особа, яка приймає рішення про внесення застави за підозрюваного, повинна усвідомлювати правову природу такого забезпечувального заходу, пов`язані з ним процесуальні наслідки, а також те, що відповідні кошти можуть перебувати на депозитному рахунку суду протягом тривалого часу до припинення дії запобіжного заходу або ухвалення іншого процесуального рішення.
Тому зміна фінансового стану заставодавця після внесення застави не може автоматично породжувати обов`язок суду переглядати раніше визначений розмір застави.
Інший підхід фактично ставив би існування та ефективність запобіжного заходу у залежність від подальшого волевиявлення заставодавця або змін його господарського становища, що суперечило б самій правовій природі застави як заходу забезпечення кримінального провадження.
Окрім цього, слідчий суддя не вбачає безпосереднього зв`язку між наведеними стороною захисту обставинами та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Предметом розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу є встановлення нових обставин, які свідчать про зміну або зменшення ризиків кримінального провадження чи впливають на необхідність подальшого застосування відповідного запобіжного заходу.
Натомість наведені стороною захисту відомості стосуються переважно господарської діяльності заставодавця та його майнових інтересів, але не свідчать про зміну ступеня ризиків, які були враховані судом при визначенні розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_5 .
Слідчий суддя також враховує, що відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава повертається заставодавцю після припинення дії відповідного запобіжного заходу.
Отже, підставою для повернення застави або вирішення питання про її подальшу долю є припинення дії запобіжного заходу, а не виникнення у заставодавця потреби в розпорядженні внесеними коштами.
Тому сам по собі намір заставодавця використати відповідні кошти для погашення заборгованості перед контрагентами, фінансування правничої допомоги чи проведення експертиз не створює передбачених законом підстав для зміни визначеного судом розміру застави.
Крім того, слідчий суддя враховує, що наведені стороною захисту обставини не свідчать про критичний або незворотний характер фінансових наслідків для товариства.
З наданих матеріалів убачається, що між ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» та ТОВ «ПСМК ОРІС» триває врегулювання спірних правовідносин, частину заборгованості вже сплачено, а розмір заявлених вимог був зменшений за домовленістю сторін.
При цьому захистом не надано належних та достатніх доказів того, що саме відсутність можливості використовувати кошти застави безпосередньо спричиняє неплатоспроможність товариства або неминучість його банкрутства.
Так само не надано доказів того, що ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» позбавлене можливості залучати інші джерела фінансування своєї господарської діяльності, здійснювати оплату правничої допомоги чи проведення експертних досліджень за рахунок інших активів або коштів.
Окремо слідчий суддя враховує, що процесуальний статус ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» як третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, сам по собі не змінює правової природи внесеної застави та не створює спеціальних підстав для її часткового повернення або перегляду визначеного судом розміру.
За таких обставин наведені стороною захисту доводи щодо фінансового стану ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ», необхідності фінансування господарської діяльності, правничої допомоги та експертних досліджень не свідчать про виникнення нових обставин, які б впливали на оцінку ризиків кримінального провадження або обумовлювали необхідність зміни розміру застосованої до ОСОБА_5 застави.
Суд також враховує, що директором ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ» є підозрюваний ОСОБА_5 , якому належить 97 % статутного капіталу товариства. Тому доводи про необхідність повернення частини застави для забезпечення діяльності товариства опосередковано спрямовані на захист майнових інтересів самого підозрюваного, а не свідчать про виникнення нових обставин, які б впливали на оцінку ризиків кримінального провадження чи обумовлювали зміну запобіжного заходу.
Матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості АТ «Харківобленерго» перед ТОВ «ЕК «ЕНЕРГО-ТАЙМ», на яку посилався підозрюваний у судовому засіданні.
16.Слідчий суддя вважає за необхідне перевірити доводи сторони захисту також крізь призму пропорційності визначеного розміру застави.
Однак така перевірка не дає підстав для висновку про надмірність або непропорційність встановленого розміру застави.
Оскільки стороною захисту не доведено істотного зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, самі лише майнові інтереси заставодавця не можуть бути підставою для висновку про невідповідність визначеного судом розміру застави принципу пропорційності.
За таких умов твердження сторони захисту про необхідність подальшого зменшення застави фактично спрямовані не на відновлення балансу, а на його додаткове зміщення на користь підозрюваного, що суперечить меті застосування запобіжного заходу.
Слідчий суддя також враховує, що застава повинна визначатися у такому розмірі, який є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки особи, зокрема шляхом створення реального стримуючого ефекту.
Зменшення її розміру до рівня, запропонованого стороною захисту, за наведених обставин призведе до істотного зниження такого ефекту, особливо з урахуванням характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та наявних ризиків.
Таким чином, у сукупності встановлені обставини свідчать про те, що визначений на даний час розмір застави є пропорційним.
Варто зазначити, що застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання підозрюваного, обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат, у тому числі для своїх заставодавців. На переконання слідчого судді, застосування меншого розміру застави буде недостатнім стримуючим фактором для підозрюваного від реалізації ризиків, оскільки виконання покладених на нього обов`язків не матиме достатньо суттєвих негативних наслідків у вигляді стягнення поточного розміру застави у дохід держави.
17.З огляду на викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу в частині зменшення розміру застави.
18.Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що:
1) істотні зміни обставин, які були покладені в основу обрання запобіжного заходу, відсутні;
2) нові обставини, які б об`єктивно свідчили про зникнення або істотне зменшення ризиків, відсутні;
3) визначений розмір застави залишається необхідним і пропорційним.
19.У зв`язку з викладеним підстави для задоволення клопотання відсутні.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 131-132, 176-179, 182, 194, 196, 201, 309, 372 КПК України, слідчий суддя постановив:

1.У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 відмовити.
2.Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя         ОСОБА_8