ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 червня 2026 року	Справа №160/34893/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають в оподаткуванні грошового забезпечення ОСОБА_1 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з моменту набрання чинності Законом України №2308-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану», з 09.07.2022; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з доходу у вигляді грошового забезпечення, нарахованого з 09.07.2022 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 27.02.2022 проходить військову службу у складі Збройних Сил України та станом на день звернення до суду перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 . На думку позивача, Військовою частиною НОМЕР_2 протиправно утримувався військовий збір із його грошового забезпечення за періоди з 09.07.2022 до 13.05.2023 та з 23.07.2023 по день подання позову, незважаючи на те, що він безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації. Позивач посилається на підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі – ПК України), відповідно до якого під час дії воєнного стану від оподаткування військовим збором звільняється грошове забезпечення військовослужбовців на період їх безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації. Позивач зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» від 19.06.2022 №2308-ІХ (далі – Закон №2308-ІХ) внесені відповідні зміни до ПК України та набрали чинності 09.07.2022. Водночас, порядок підтвердження статусу осіб для застосування зазначеної податкової пільги визначений Кабінетом Міністрів України лише після прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1161» №244 від 17.03.2023 (далі – Постанова №244), якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №1161 від 30.12.2015. На переконання позивача, до прийняття Постанови №244 у законодавстві був відсутній спеціальний порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, з метою застосування пільги щодо сплати військового збору. За таких обставин відсутність визначеного Кабінетом Міністрів України механізму реалізації податкової пільги не може бути підставою для обмеження чи позбавлення особи права на її застосування, оскільки саме право на пільгу було безпосередньо встановлене законом. Позивач вважає, що у період з 09.07.2022 підлягали застосуванню виключно положення Закону №2308-ІХ, а тому утримання військового збору із його грошового забезпечення є протиправним. Крім того, позивач зазначає, що положення Постанови №244 не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли до набрання нею чинності, оскільки нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, якщо інше прямо не передбачено законом. З огляду на викладене позивач вважає, що мав право на звільнення від сплати військового збору протягом періодів його безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 19.12.2025 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
До суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про заміну сторони (Військової частини НОМЕР_2 ) її правонаступником – Військовою частиною НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 18.03.2026 заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про заміну сторони у справі №160/34893/25 задоволено; замінено сторону (відповідача) у справі №160/34893/25, з Військової частини НОМЕР_2 на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач); постановлено здійснювати спочатку розгляд адміністративної справи №160/34893/25. 
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. 
До суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України. В обґрунтування заявленого клопотання вказано, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/34104/24 з аналогічними позовними вимогами, до того самого відповідача. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №160/34104/24, яке набрало законної сили 11.04.2025, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи та заявленого клопотання, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (справа №160/34893/25), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають в оподаткуванні грошового забезпечення ОСОБА_1 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з моменту набрання чинності Законом України №2308-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану», з 09.07.2022; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з доходу у вигляді грошового забезпечення, нарахованого з 09.07.2022 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Судом встановлено, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/34104/24 (суддя Ніколайчук С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 з позовними вимогами про:
- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 , які полягають в оподаткуванні грошового забезпечення ОСОБА_1 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з моменту набрання чинності Законом України №2308-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану», з 09.07.2022;
- зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з доходу у вигляді грошового забезпечення, нарахованого з 09.07.2022 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №160/34104/24, яке набрало законної сили 11.04.2025, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 22.07.2025 №1268, відповідно до директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-321/65/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році», Директиви Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 № Д-22/ДСК – з 31.07.2025 Військову частину НОМЕР_2 переформовано. Умовне найменування - Військова частина НОМЕР_2 та ідентифікаційний код НОМЕР_3 – анулюються. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.121997 №615/2419 – правонаступником Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) стає ВЧ НОМЕР_1 з 31.07.2025.
Таким чином, судом встановлено, що з 31.07.2025 діяльність та адміністративна компетенція Військової частини НОМЕР_2 як суб`єкта владних повноважень припинилася, а його функції і зобов`язання у публічно-правових відносинах перейшли до іншого суб`єкта - ВЧ НОМЕР_1 , яка є її правонаступником у спірних правовідносинах.
Отже, в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/34104/24 з тим самим предметом, з тих самих підстав, до того самого відповідача (з урахуванням припинення діяльності ВЧ НОМЕР_2 , як суб`єкта владних повноважень), шо і у справі №160/34893/25.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Як встановлено судом, у справі №160/34104/24 Дніпропетровським окружним адміністративним судом 11.03.2025 ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 11.04.2025.
Водночас, рішення суду про відмову у задоволенні позову не є постановою чи ухвалою про закриття провадження у справі в розумінні пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, обставини, на які посилається представник відповідача, не свідчать про наявність передбачених пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для закриття провадження у цій справі.
За таких обставин клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.
Відповідач суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив. 
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 05.04.2024 №1062 ОСОБА_1 27.02.2022 прийнятий за мобілізаційною потребою та зарахований до штату ВЧ НОМЕР_2 (наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 27.02.2022 №32); 14.05.2023 – виключений зі списків ВЧ НОМЕР_2 (наказ командира ВЧ НОМЕР_2 ); з 23.07.2023 – зарахований до списків ВЧ НОМЕР_2 (наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 23.07.2023 №206), де проходив військову службу по день видачі цієї довідки у складі ВЧ НОМЕР_2 , залучений до виконання бойових та спеціальних завдань у складі діючих угрупувань військ Сил оборони держави.
Відповідно до довідки про обставин травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_2 від 17.08.2024 №2314 ОСОБА_1 11.08.2024 одержав вибухову травму, закритий перелом правої стопи, вогнепальне осколкове дотичне поранення лівої гомілки. У довідці зазначено, що поранення ОСОБА_1 пов`язане із захистом Батьківщини та її територіальної цілісності під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України.
В рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №160/34104/24 також встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.10.2024 №333 молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини; наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.11.2024 №366 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та утримано в списках військової частини НОМЕР_2 з 24.11.2024.
Таким чином, позивач перебував у складі ВЧ НОМЕР_2 у період з 27.02.2022 до 14.05.2023 та з 23.07.2023 до 28.10.2024. 
Позивач зазначає, що у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , протиправно утримано з його доходів оподаткування у вигляді військового збору, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у належному розмірі у відповідні періоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з такого. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктами 1.1.-1.3. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1. статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Пункт 16-1. внесений до підрозділу 10 розділу ХХ ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 №1621-VII, набрав чинності 03.08.2014.
Підпункт 1-7 пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ ПК України станом на 19.06.2022 діяв у такій редакції: 
Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пунктах 3 і 4 пункту 170.13-1 статті 170 цього Кодексу.
Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС) (застосовується до податкових періодів починаючи з 01.05.2018).
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із Законом №2308-IX підпункт 1.7. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ ПК України доповнено новим абзацом, відповідно до якого у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
При цьому, сплату військового збору не можна трактувати як відповідальність у розумінні ПК України.
Принцип закріплений у цій статті Конституції України передбачає, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується тойзаконабо інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У пункті 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Закон №2308-IX набрав чинності 09.07.2022.
Відтак, абзац 2 підпункту 1.7. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України у редакції Закону №2308-IX не має зворотної дії в часі, тобто діє тільки на правовідносини, що виникли з 09.07.2022 (день набрання чинності Законом №2308-IX).
Оскільки з 24.02.2022 діє правовий режим воєнного стану, а не період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), абзац 3 підпункту 1.7. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не підлягав застосуванню до спірних правовідносин до 09.07.2022.
Отже, у період з 24.02.2022 до 08.07.2022 грошове забезпечення військовослужбовців підлягало оподаткуванню військовим збором, оскільки було відсутнє правове регулювання, яким би передбачалось звільнення від відрахування військового збору під час дії правового режиму воєнного стану.
З 09.07.2022 у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи військовослужбовців у вигляді грошового забезпечення виключно на період їх безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації.
Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт безпосередньої участі позивача у зазначених заходах у спірний період, зокрема з 09.07.2022.
Надана позивачем довідка від 05.04.2024 №1062 судом до уваги не приймається, оскільки видана за формою №5 та підтверджує виключно факт проходження військової служби у військовій частині, а не безпосередню участь у заходах, що є юридично значимою умовою для застосування податкової пільги.
За таких обставин підстави для звільнення грошового забезпечення позивача від оподаткування військовим збором відсутні.
Суд зауважує, що на виконання підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України 30.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» № 1161 (далі - Постанова №1161).
У редакції, що діяла з 24.03.2023 постанова передбачала, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів».
У редакції постанови Кабінету Міністрів України №46 від 16.01.2024, яка застосовується з 01.06.2023, вказаний пункт визначав, що підтвердження статусу осіб, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 та абзацом другим пункту 1-1постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора». 
Доказів перебування позивача у таких районах суду не надано.
Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №160/34104/24, яке набрало законної сили 11.04.2025, встановлено таке:
«Судом досліджено картки особового рахунку військовослужбовця за період та Пояснювальна записка від 09.01.2025 №117, відповідно до яких встановлено наступні обставини.
До 01.08.2022 військова частина НОМЕР_2 була зарахована на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 – розпорядника коштів третього рівня, а з 01.08.2022 військова частина НОМЕР_4 зарахована встановленим порядком на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 – розпорядника коштів третього рівня. Таким чином, надати картки особового рахунку військовослужбовця військової ОСОБА_1 за період з 27.02.2022 по 01.08.2022 не має можливості.
Крім того у пояснювальній записці зазначено, що в період з 27.02.2022 по 24.03.2023 відрахування військового збору здійснювалося з усіх доходів ОСОБА_1 .
З 24.03.2023 відрахування військового збору здійснювалося лише з доходу отриманого ОСОБА_1 за період коли останній не брав безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони і стримування збройної агресії російської федерації. 
Як слідує з наданих карток і пояснювальної записки підтверджено здійснення компенсації військового збору, що були переплачені з сум грошового забезпечення.
Позивачем не надано заперечень щодо наданого відповідачем розрахунку компенсації сум військового збору.
По іншим періодам, в яких було здійснено утримання військового збору, підстави для звільнення від оподаткування військовим збором доходів позивача у вигляді грошового забезпечення відсутні, а відтак відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.».
Отже, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №160/34104/24, яке набрало законної сили 11.04.2025, за участю тих самих сторін вже встановлено обставини щодо порядку та підстав утримання військового збору з грошового забезпечення позивача, а також факт здійснення відповідачем компенсації сум військового збору, які були надмірно утримані з грошового забезпечення позивача.
Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі №160/34104/24 встановлено, що у період з 24.02.2022 до 08.07.2022 грошове забезпечення військовослужбовців підлягало оподаткуванню військовим збором, оскільки на той час було відсутнє правове регулювання, яке передбачало б звільнення від сплати військового збору під час дії правового режиму воєнного стану.
Також, судом у справі №160/34104/24 встановлено, що з 09.07.2022 у період дії воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи військовослужбовців у вигляді грошового забезпечення лише на період їх безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Водночас, під час розгляду справи №160/34104/24 судом встановлено відсутність належних та допустимих доказів безпосередньої участі ОСОБА_1 у зазначених заходах у спірний період, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення його грошового забезпечення від оподаткування військовим збором.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, наведені обставини є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню під час розгляду цієї справи, оскільки встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у справі за участю тих самих осіб.
Доказів, які б спростовували встановлені судом у справі №160/34104/24 обставини або свідчили про виникнення нових юридично значимих обставин, позивачем до матеріалів справи не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо протиправності утримання військового збору з його грошового забезпечення не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, тоді як обставини правомірності дій відповідача вже встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Суд висновує, що у період з 24.02.2022 до 08.07.2022 грошове забезпечення військовослужбовців підлягало оподаткуванню військовим збором у зв`язку з відсутністю нормативного регулювання, яке б передбачало звільнення від його сплати під час дії правового режиму воєнного стану. 
Починаючи з 09.07.2022, звільнення від оподаткування військовим збором грошового забезпечення застосовується виключно за умови безпосередньої участі військовослужбовця у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації.
Зазначені у позовній заяві доводи щодо наявності підстав для звільнення грошового забезпечення позивача від оподаткування військовим збором у спірні періоди не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими судовим рішенням обставинами, що мають преюдиційне значення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою в позові відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; НОМЕР_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя М.В. Бондар