Справа № 127/8605/26 
Провадження № 2-о/127/151/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року 	Вінницький міський суд Вінницької області	

в складі головуючого судді Ан О.В.
за участю секретаря судового засідання Поляруш І.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,
УСТАНОВИВ: 
У березні 2026 із спільною заявою до суду звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які просили встановити режим окремого проживання для подружжя, які перебувають у шлюбі, з 09.11.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис №3098. Заяву мотивували тим, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції з 09.11.1991 року. Наразі заявники проживають порізно, ОСОБА_1 зокрема у Республіці Кіпр, а ОСОБА_2 у м. Вінниці. Хоч сторони і спільно не проживають проте не бажають розривати шлюб, зокрема, щоб не травмувати неповнолітню доньку. Встановлення режиму окремого проживання подружжя необхідне для недопущення майнових суперечок на майбутнє між членами подружжя. 
Ухвалою суду від 18 березня 2026 прийнято заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
У судове засідання заявники не з`явилися, їх представник адвокат Красномовець Н.П. надала суду заяву в якій просила розгляд справи здійснити у її відсутність, заявлені вимоги підтримала.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції 09.11.1991 року.
У шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Згідно договору сторони визначили, що місцем проживання ОСОБА_4 є місце проживання матері ОСОБА_2 у м. Вінниці.
ОСОБА_1 наразі проживає у Республіці Кіпр.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зі змісту ст. 119 СК України слідує, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.
Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Згідно із ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.
У разі встановлення режиму окремого проживання:
1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі;
2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» слідує, що вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.
Із системного аналізу положень ст. ст. 119, 120 СК України вбачається, що режим окремого проживання подружжя встановлюється судом з метою подальшого поновлення шлюбних відносин, у періоди кризи у відносинах, яка може виникати у подружжя під час перебування у шлюбі з тих чи інших причин, внаслідок якої подружжя потребує тимчасової сепарації один від одного, аби визначитись стосовно подальшої долі шлюбу. Встановлення ж режиму окремого проживання подружжя з метою набуття одним із подружжя майна, щоб воно рахувалось його особистою приватною власністю, чи з метою народження дитини від іншого чоловіка, - суперечить загальній меті режиму окремого проживання подружжя.
Аналіз даних норм дає суду підстави для висновку, що режим окремого проживання подружжя є правовим інститутом виключно перспективної дії та може встановлюватися й породжувати правові наслідки лише на майбутнє, за минулий період режим окремого проживання подружжя не може встановлюватись. Режим окремого проживання буде мати правові наслідки лише для майна, набутого після ухвалення судового рішення про режим окремого проживання.
У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя.
Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази, які вказують, що заявники проживають окремо, аналізуючи зміст ст.119 СК України, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 120 СК України, ст.ст., 263-265, 273 -355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя задовольнити.
Встановити режим окремого проживання для подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебувають у шлюбі, з 09.11.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис №3098.
Судові витрати залишити за заявниками.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заявники: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Повний текст рішення суду складено 14.05.2026 

Суддя: