ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/10178/26
категорія 112020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юпіджі» до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юпіджі» (далі – позивач, ТОВ «Юпіджі») через систему «Електронний суд» звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) щодо відмови в поданні до Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області подання про повернення помилково сплачених коштів від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості у розмірі 33333,34 грн та зобов`язання вчинити відповідні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним виконано всі вимоги чинного законодавства України стосовно повернення грошових коштів з Державного бюджету України, а тому відповідач, на його думку, безпідставно не надав органу Казначейства висновку про повернення надмірно сплачених коштів в сумі 33333,34 грн.
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.
13 квітня 2026 року на виконання вимог цієї ухвали ГУ ПФУ в Житомирській області подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що у урахуванням положень листа Пенсійного фонду України від 17 вересня 2013 року №24530/03-30 та статті 188 Податкового кодексу України, обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості сплачується з вартості нерухомого майна без урахування податку на додану вартість, якщо сума такого податку вказана в документі, що підтверджує вартість нерухомого майна. В названих позивачем договорах купівлі-продаж об`єктів нерухомості зазначена ціна продажу об`єкта нерухомості з урахуванням ПДВ, однак без поділу суми на вартість об`єкта і на суму ПДВ, що унеможливлює повернення помилкового сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості.
У період з 13 по 25 травня 2026 року головуюча суддя перебувала у стані тимчасової непрацездатності.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що 22 грудня 2025 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айлонг Еволюшн» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до пункту 2.1 названого договору ціна продажу об`єкта нерухомого майна становить 10000000,00 (десять мільйонів) гривень 00 копійок, з урахуванням ПДВ.
Також 23 грудня 2025 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбіленд» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно пункту 2.1 цього договору ціна продажу об`єкта нерухомого майна становить 10000000,00 (десять мільйонів) гривень 00 копійок, з урахуванням ПДВ.
22 грудня 2025 року позивач здійснив оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується платіжними інструкціями №56 та №57 від 22 грудня 2025 року.
Оскільки сума збору розрахована з вартості майна з урахуванням суми податку на додану вартість, позивачем надмірно сплачено 33333,34 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості.
Наведене обумовило звернення позивача до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів.
Відповідач листом №0600-0603-8/16504 від 17 лютого 2026 року відмовив позивачу у поверненні сплаченого збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з тим, що сума податку на додану вартість не була зазначена в документі, що підтверджує вартість нерухомого майна.
Уважаючи таку бездіяльність протиправною ТОВ «Юпіджі» звернулося з відповідним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (далі – Закон України №400/97-ВР), Податковим кодексом України (далі – ПК України) та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03 вересня 2013 року № 787 (далі – Порядок № 787).
Згідно преамбули Закон України №400/97-ВР визначає порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 названого Закону України платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Пунктом 8 частини 1 статті 2 Закону України №400/97-ВР закріплено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону України №400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах: для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону, а саме вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Згідно з пунктом 151 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 з наступними змінами та доповненнями у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Порядок), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Пунктом 153 названого Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.
Предметом спору у розглядуваній справі є бездіяльність відповідача щодо ненаправлення до органу казначейства подання для повернення надміру сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 33333,36 грн.
Відповідач указує на відсутність у позивача такого права, оскільки в договорах купівлі-продаж об`єктів нерухомості зазначена ціна продажу об`єкта нерухомості зазначено з урахуванням ПДВ, без поділу суми на вартість об`єкта і на суму ПДВ.
Надаючи правову оцінку такому твердженню, суд зауважує на таке.
Як установлено судом за результатами укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна позивачем проведено опалу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Під час визначення розміру такого збору позивачем проведено розрахунок грошового зобов`язання виходячи з вартості нерухомого майна з урахуванням податку на додану вартість.
Тим часом, згідно пункту 1881.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками – суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Таким чином, у розглядуваному випадку, об`єктом для нарахування та сплати ПДВ є вказане в договорі купівлі-продажу нерухоме майно, його ціна.
Разом з тим, суд зауважує, що окремо вартість нерухомого майна договором не була визначена, а вказано загальну суму з ПДВ.
Відповідно до пункту 193.1 статті 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків.
Відповідно до статті 194 ПК України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.
Податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
Ураховуючи, що згідно договорів купівлі-продажу загальна сума нерухомого майна з урахуванням ПДВ становить 10000000,00 грн, то чиста ціна без ПДВ – 83333333,33 грн. (10000000,00 грн * 20%).
Таким чином, позивач при укладенні договорів купівлі-продажу повинен був сплатити збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від ціни нерухомого майна (83333333,33 грн) у сумі 83333,33 грн, а не сумі 100000,00 грн за кожен, як він сплатив.
Таким чином, з викладеного слідує, що позивачем надмірно сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна на суму 33333,34 грн.
Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи копія податкових накладних, які підтверджують визначення розміру грошового зобов`язання з податку на додану вартість продавцями нерухомого майна.
Оцінюючи покликання відповідача на лист Пенсійного фонду України від 17 вересня 2013 року №24530/03-30 суд зауважує, що ньому також зазначено про необхідність сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна з вартості майне без урахування податку на додану вартість. А застереження про зазначення суми податку у договорі зроблено з метою вказівки на проведення нарахування такого податку, а не визначення його розміру.
З огляду на викладене висновок відповідача про відсутність підстав для повернення сплаченого збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, викладений у листі від 17 лютого 2026 року №0600-0603-8/16504, є протиправним. 
У статті 43 ПК України зазначено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.
Згідно з пунктом 5 Розділу І Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатоком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).
Разом із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом у розглядуваному випадку є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем дійсно надмірно сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідачем не виконано покладений на нього чинним законодавством обов`язку щодо надання органу казначейства подання про повернення надмірно сплачених коштів.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 09 червня 2025 року у справі № 120/7225/24.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
З метою належного захисту порушених прав позивача, суд уважає за необхідне зобов`язати відповідача скласти та подати до Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області подання про повернення надміру сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 33333,34 грн.
Згідно з частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає, що позивач просить визнати протиправною саме бездіяльність відповідача. Однак суд уважає, що у цій праві має місце протиправне рішення відповідача про відмову позивачу у поверненні надміру сплаченого збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Саме тому, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України уважає за необхідне визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Житомирській області про відсутність підстав для повернення позивачу надміру сплаченого збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, викладене у листі від 17 лютого 2026 року №0600-0603-8/16504, та відповідно зобов`язати його скласти та подати до Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області подання про повернення надміру сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 33333,34 грн.
Такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним, ефективним та достатнім для їх відновлення.
З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.
Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.
Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.
Суд зауважує, що позивачем у цій справі сплачено судовий збір в загальній сумі 6656,00 грн згідно з платіжними документам №396 та №397 від 16 березня 2026 року.
Відповідно до приписів підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 названого Закону за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 статті 4 Закону також передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03 грудня 2025 року №4695-ІХ станом на 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі 3328,00 грн.
Отже, 3993,60 грн, сплачені позивачем за подання позову до суду, є надмірно сплаченими (6656,00 - (3328 х 0,8) і не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Суд зауважує, що надмірно сплачені суми судового збору можуть бути повернуті відповідним судом на підставі клопотання позивача в Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 з наступними змінами та доповненнями.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юпіджі» задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відсутність підстав для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Юпіджі» надміру сплаченого збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, викладене у листі від 17 лютого 2026 року №0600-0603-8/16504.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області скласти та подати до Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області подання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Юпіджі» надміру сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 33333,34 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юпіджі» сплачений судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

27.05.26