Справа № 308/5273/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 квітня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослоя Г.Г., 
суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
05.05.2025 відповідачка за первісним позовом подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
ОСОБА_2 просив відмовити в об`єднанні в одне провадження вимог за зустрічним позовом з первісним позовом, відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви та відмовити у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві не наводить жодних обґрунтованих підстав для застосування ст. 193 ЦПК України й умов пред`явлення зустрічного позову в одному провадженні у справі за позовом про розірвання шлюбу. Зазначив, що задоволення зустрічного позову про стягнення аліментів ніяким чином не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову про розірвання шлюбу, а подання такого зустрічного позову про стягнення аліментів не доводить відсутність у позивача підстави на задоволення первісного позову про розірвання шлюбу.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2025 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у справі про розірвання шлюбу.
Роз`яснено відповідачу право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.
Не погодившись із ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2025, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає цю ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки суперечить нормам ЦПК України та усталеній практиці Верховного Суду.
У обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що вимоги первісного та зустрічного позовів виникають з одних правовідносин, оскільки відносини між сторонами ґрунтуються на шлюбі та спільному батьківстві. Розірвання шлюбу та стягнення аліментів – це правові наслідки припинення сімейних відносин, і вони прямо випливають з одних і тих же сімейних відносин та фактів: наявності шлюбу, дітей, спільних обов`язків батьків. Спільний розгляд забезпечує процесуальну економію, а відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви затягує процес стягнення аліментів та прямо порушує права неповнолітніх дітей на утримання від батька, який не бере участі в їхньому утриманні та вихованні.
Посилаючись на зазначене просила суд апеляційної інстанції ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2025 скасувати, прийняти її зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів до спільного розгляду з первісним позовом про розірвання шлюбу та постановити ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Повертаючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд позовів істотно розширить предмет доказування та також ускладнить розгляд справи, оскільки , первісний позов про розірвання шлюбу і зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання дітей не пов`язані між собою, вимоги за даними позовами не можуть зараховуватись, суд вважає, що їх спільний розгляд є недоцільним, а тому, не приймає до спільного розгляду зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дітей.
Колегія суддів погоджується з вказаним судовим рішенням, виходячи з такого. 
Норми ст. 193 ЦПК України передбачають, що:
відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч. 1);
зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч. 2);
вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (ч. 3).
Отже, за своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, умовами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а належить до його дискреційних повноважень, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо) і, крім цього, повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що оцінюється виключно судом у кожній окремій справі.
Зокрема, недоцільно розглядати позови як первісний і зустрічний, якщо це невиправдано затягне та ускладнить розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу і т.ін.
У справах про розірвання шлюбу може бути одночасно ініційовано вирішення питання про стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей, порядок зустрічі з ними, поділ майна подружжя тощо, однак, як правило такі додаткові вимоги, якщо стосовно них немає згоди сторін і вони не можуть бути вирішені в розумний строк, виділяються в окреме (окремі) справи (ст. 188 ЦПК України).
Таке роз`єднання вимог є доцільним у тому числі задля запобігання порушенню права сторін (подружжя, яке розриває шлюб) на достатньо швидке, в розумний строк розв`язання питання про припинення шлюбу, що може мати для них істотне значення.
Розірвання шлюбу не перешкоджає вирішенню колишнім подружжям інших питань, які можуть виникати: питання утримання і виховання дітей; поділ набутого у шлюбі спільного майна, право власності на яке не припиняється фактом розірвання шлюбу, тощо. Компетентна реалізація сторонами своїх цивільних і процесуальних прав дозволяє захистити свої цивільні майнові та немайнові права, а також законні цивільні інтереси у відповідних процесах.
Крім того, власне вимога про стягнення аліментів не є зустрічною в позові про розірвання шлюбу в розумінні ст.193 ч.2 ЦПК України, позаяк попри пов`язаність правовідносин із фактом перебування сторін у шлюбі як таким ідеться про цілком різні предмети позовів і предмети доказування, а задоволення зустрічного позову жодним чином не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
За таких обставин суд першої інстанції відмовив у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом з додержанням норм процесуального права, чого доводи апеляції не спростовують.
Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий
Судді