УХВАЛА

14 травня 2026 року
м. Київ

справа № 725/10777/25
провадження № 61-6355ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В., 

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича, 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О., в якій просила: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. неправомірними; скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 13 березня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 листопада 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О.; повернути ОСОБА_1 стягнуті кошти в сумі 8 115 грн.

Чернівецький районний суд міста Чернівці рішенням від 13 січня 2026 року частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 .

Визнав неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. про поновлення вчинення виконавчих дій від 13 березня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 листопада 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Зобов`язав приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. вчинити дії згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимог скарги відмовив.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 26 березня 2026 року рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 13 січня 2026 року в частині задоволення скарги про повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 04 листопада 2025 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Рішення Чернівецького районного суду м. Чернівці від 13 січня 2026 року в частині задоволення скарги про поновлення виконавчого провадження постановою від 13 березня 2023 року скасував.

Скаргу на рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. про поновлення виконавчого провадження постановою від 13 березня 2023 року залишив без розгляду.

В іншій частині рішення суду залишив без змін.

06 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2026 року у цій справі. 

14 травня 2026 року касаційну скаргу повторно розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке містить посилання, що оскаржувану постанову заявник отримав 06 квітня 2026 року. На підтвердження надано докази.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Чернівецького апеляційного суду прийнято 26 березня 2026 року, повний текст якої складено 26 березня 2026 року та забезпечено надання загального доступу 02 квітня 2026 року.

З урахуванням вказаних обставин заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Суд установив, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 718/469/20, виданого Першотравневим районним судом міста Чернівці 13 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за відсотками у розмірі 18 753,11 євро та витрат по сплаті судового збору в розмірі 8 818,65 грн, яке було відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. від 21 січня 2021 року.

09 листопада 2011 року приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав відкриття апеляційного провадження.

13 березня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. поновив вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі клопотання стягувача про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови Верховного Суду від 19 грудня 2022 року № 718/469/20.

Після поновлення виконавчого провадження з примусового виконання, приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. отримав відповіді на запити про майновий стан боржника.

Приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. встановив, що у боржника відсутні грошові кошти на рахунках, транспортні засоби та доходи в розмірі, який дозволяє виконати рішення суду. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у боржника відсутнє нерухоме майно на праві власності

Приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. постановою від 04 листопада 2025 року виконавчий документ повернув стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Щодо оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. від 13 березня 2023 року

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права..

Згідно з частиною першою статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною другою статті 449 ЦПК України визначено, що пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18).

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Строки на подання скарги є процесуальними можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19).

У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав, що водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г.

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20, ухваленій за подібних правовідносин, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин. У протилежному випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема, виконавця, дії якого оскаржуються, а також та загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 718/4066/23 (провадження № 61-6813св25).

Отже, перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця почався з моменту ознайомлення представника боржника з матеріалами виконавчого провадження, а саме з 20 березня 2023 року, а тому скаргу, подану до суду 17 листопада 2025 року, апеляційний суд правильно залишив без розгляду, оскільки будь-які поважні причини для його поновлення відсутні.

Щодо оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. від 04 листопада 2025 року

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до наданих законом виконавцю повноважень під час здійснення виконавчого провадження він має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; тощо.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. встановив, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а тому правомірно виніс постанову від 04 листопада 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2026 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко