532/2021/25 
3/532/15/2026
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.  м. Кобеляки 

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Омельченко І.І., за участю секретаря судового засідання Логвиненко А.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонера,
за ч. 5 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

Встановив:

ОСОБА_1 16 серпня 2025 року о 07 год. 45 хв. на Кам`янському водосховищі поблизу с. Орлик Полтавського району Полтавської області керував моторним човном з двигуном Parsun 2,6 б/н, не маючи права керування таким човном та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2 та 5 ч. 3 ст. 40, п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», за що відповідальність передбачена ч. 6 ст. 130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у попередньому судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що він разом зі своїм товаришем кожен на своєму човні пливли на веслах. Мотор не заводив. Коли його човен зупинили інспектори, попросили пред`явити документи на право керування човном, у тому числі на мотор. ОСОБА_1 зазначив, що йому не потрібні дозвільні документи, човен не підлягає обов`язковій реєстрації, оскільки двигун має потужність лише 2,6. Потім працівник поліції повідомив, що від ОСОБА_1 пахне спиртним та запропонував йому продути Драгер, що й він зробив. Однак ОСОБА_1 не згодний з результатом, так як зранку він з`їв салат з цибулею та запив кефіром. Крім того, він вимагав поліцейського показати йому документи на прилад Драгер на підтвердження його придатності. Також на місці події були відсутні свідки.
Старший інспектор СРПП відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Матюх І.А. в судовому засіданні пояснив, що він разом з інспекторами РЛП «Нижньоворсклянський» Сєровим та Яременком здійснював патрулювання Кам`янського водосховища поблизу села Орлик з метою виявлення осіб, які керують моторно-маломірними суднами в стані алкогольного сп`яніння. 16.08.2025 року близько 07 год. 00 хв. було помічено моторний надувний човен з підвісним двигуном, марку не пам`ятає. Мотор був заведений і на долученому до протоколу відео зафіксовано характерні сліди двигуна на поверхні води. Під час зупинки ОСОБА_1 не надав документи на право керування човном. Пред`явив лише членський квиток мисливського господарства «Філін». Від нього було чутно запах алкоголю з порожнини рота. Прилад Драгер показав позитивний результат. ОСОБА_1 не прохав показати документи на Драгер. При цьому, в самій роздруківці з приладу є запис про його повірку;
Суддя, заслухавши правопорушника, інспектора, розглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 1.2.6 Правил судноплавства на внутрішніх водних шляхах України, затверджених наказом Мінтранспорту України від 16 лютого 2004 року № 91 (далі - Правила № 91), при керуванні судном судноводію забороняється перебувати в стані втоми чи сп`яніння.
Згідно п. 5 ч. 3 ст. 40 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», судноводію малого, спортивного судна, водного мотоцикла забороняється керувати судном у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, втоми або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його винність підтверджується матеріалами справи:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 774592 від 16.08.2025 року;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Кобеляцька міська лікарня 16.08.2025 року 07 год. 50 хв.;
- роздруківкою з приладу Drager Alcotest 6810, результат 0,38 проміле;
- відеозаписами, які надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій.
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки вони є об`єктивними, переконливими, достатніми, відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, у повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, що всебічно досліджені під час судового засідання.
Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що він рухався на гумовому човні за допомогою весел, оскільки вони спростовуються відеозаписом «WhatsApp Video 2025-08-17 at 11.09.55», на якому видно характерні сліди від двигуна на поверхні водойми. Крім того, на відео «0004.MP4» зафіксовано сам вигляд човна з мотором Parsun потужністю 2,6 (проміжок часу 08:13:59-08:14:12).
Щодо аргументів ОСОБА_1 про ненадання на його вимогу свідоцтва про повірку приладу Drager Alcotest 6810.
Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року передбачено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 5 розділу ІІ Інструкції).
Судом установлено, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager ОСОБА_1 узагалі не вимагав від поліцейського надати йому свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки Drager Alcotest 6810, що підтверджується відеозаписом «0003.MP4» (проміжок часу 07:49:20-07:50:40). При цьому, в роздруківці з даного приладу міститься запис про останнє калібрування цього приладу.
За клопотанням ОСОБА_1 судом було витребувано з відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Alcotest 6810, відповідно до якого, останній відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія. Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та видихуваному повітрі. Чинне до 29 серпня 2025 року (а.с.63).
Тому на момент проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння - 16.08.2025 року, прилад Drager Alcotest 6810 був придатним для використання.
Що стосується відсутності свідків при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, то такі доводи не ґрунтуються на законі, оскільки поліцейським велась повна відеофіксація події, залучення свідків не є обов`язковим згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП.
Щодо права керування ОСОБА_1 гумовим моторним човном з двигуном Parsun потужністю 2,6. 
Диспозиція норми ч. 6 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною п`ятою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.
Диспозиція норми ч. 5 ст. 130 КУпАП України передбачає відповідальність за керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз змісту ч. 5 та ч. 6 ст. 130 КупАП свідчить про те, що диспозиція даних норм містить окремий склад адміністративного правопорушення.
Така відмінність полягає у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 130 КУпАП особою, яка має право керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами, та за ч. 6 ст. 130 КУпАП - особою, яка такого права не має.
При цьому, обидві форми правопорушення передбачають обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності факт керування правопорушником річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.
Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом, чи з допомогою буксирування.
Також у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а зазначено, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. 
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», визначено наступні терміни:
веслове судно - судно без двигуна, для руху якого використовується м`язова сила людини;
мале судно - будь-яке судно довжиною до 20 метрів (крім пасажирських суден, буксирів та штовхачів, призначених для ведення складу суден, які не є малими, плавучого обладнання, криголамів, поромів, плавучого обладнання суднових шлюпок і плотів, спортивних суден, а також водних мотоциклів і засобів для розваг на воді);
моторне судно - будь-яке судно, що використовує для руху власну силову установку, у тому числі судно, що рухається за допомогою вітрила і водночас використовує силову установку, розміщену на його борту.
Згідно пункту 4 Порядку підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден і водних мотоциклів, а також видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 07 січня 2023 року № 8, розрізняють такі типи прогулянкового/малого судна: водний мотоцикл; прогулянкове вітрильне судно; моторне судно.
За змістом частин 1, 2, 3 ст. 35 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», реєстрація малих і спортивних суден та водних мотоциклів здійснюється у Судновій книзі України і засвідчується судновим білетом, який видається безстроково (крім випадків тимчасової реєстрації).
Обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України підлягають:
1) малі моторні судна, оснащені механічним двигуном (двигунами) загальною максимальною потужністю 10 кіловатів і більше;
2) малі судна довжиною більше 4 метрів незалежно від наявності механічного двигуна (крім веслових байдарок (каяків), каное, гондол, катамаранів (водних велосипедів) та копій історичних суден);
3) малі судна, що використовуються для рибогосподарської діяльності, перевезення вантажів та/або пасажирів з метою здійснення підприємницької діяльності (крім веслових байдарок (каяків), каное, гондол, катамаранів (водних велосипедів) та копій історичних суден);
4) водні мотоцикли, прогулянкові вітрильні судна довжиною від 4 до 20 метрів.
Реєстрація інших малих суден, спортивних суден, історичних копій суден, інших суден, що не підлягають обов`язковій реєстрації, здійснюється у Судновій книзі України за бажанням судновласника.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», до керування малими суднами, що підлягають обов`язковій реєстрації у Судновій книзі України, та водними мотоциклами допускаються особи, які: 
1) досягли 18-річного віку; 
2) мають кваліфікацію, підтверджену безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном, посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданим до набрання чинності цим Законом.
Пунктом 1.2.1 Правил судноплавства на внутрішніх водних шляхах України, затверджених наказом Мінтранспорту України від 16 лютого 2004 року № 91 (далі - Правила № 91) передбачено, що кожне судно або з`єднання плавучого матеріалу, за винятком суден складу, що штовхається, крім штовхача, повинні управлятися особою, що має необхідну для цього кваліфікацію. Ця особа далі іменується «судноводієм».
Згідно пункту 10 Порядку підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден і водних мотоциклів, а також видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 07 січня 2023 року № 8, посвідчення або інший раніше виданий чинний документ, який надає право на управління прогулянковим/малим судном, має бути у судноводія під час управління прогулянковим/малим судном.
Посвідчення з відмітками на право управління прогулянковим вітрильним та моторним судном або окреме посвідчення на право управління моторним судном разом із посвідченням на право управління прогулянковим вітрильним судном має бути у судноводія під час управління прогулянковим вітрильним судном, на якому встановлений двигун потужністю 10 кіловат і більше.
Аналізуючи наведені вище норми законодавства, вважаю, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП, оскільки для керування моторним човном з двигуном Parsun потужністю 2,6 не передбачена обов`язкова реєстрація в Судновій книзі України та наявність обов`язкового відповідного посвідчення судноводія. 
Враховуючи наведене, вважаю, що ОСОБА_1 має право керувати таким човном та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 5 ст. 130 КУпАП.
Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини в законодавстві, який полягає в застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини в кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України в пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 року № 10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказав, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У даній справі встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 130 КУпАП, тому він підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Враховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 1 цього Кодексу, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.
З позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 жовтня 2021 року в справі № 552/2540/20 вбачається, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема, шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій, не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності в її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.
На підставі викладеного вище, вважаю за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 6 ст. 130 на ч. 5 ст. 130 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 774592 від 16.08.2025 року.
Перекваліфікація інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення призведе до пом`якшення відповідальності та не порушує його прав і не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.
З урахуванням конкретних обставин та характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника, вважаю застосувати відносно ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір.
Керуючись статтями 40-1, 280, 283 КУпАП, суддя, -

Постановив:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 6 ст. 130 на ч. 5 ст. 130 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 774592 від 16.08.2025 року. 
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 130 КУпАП.
Застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень на користь держави з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривень.
У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя