Справа №588/2021/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2003/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Сумцовим Євгеном Станіславовичем,
на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 25 лютого 2026 року у складі судді Лебедя О.О. ухваленого в м. Тростянці Сумської області,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», яке 23 червня 2025 року змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (далі – ТОВ «ФК «Гелексі») звернулося до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувало тим, що 31 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладений договір позики № 46795 в електронній формі, за умовами якого позичальнику надані грошові кошти в сумі 5000 грн на умовах строковості, поворотності та платності, зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 0,01% в день, комісії в розмірі 1,9%, підвищеної комісійної винагороди у випадку прострочення терміну платежу 3%. 
Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, у зв`язку чим утворилася заборгованість за кредитним договором. 
Посилаючись на вказані обставити, просить судстягнути на його користь з відповідача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 24959 грн 50 коп. та судові витрати.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25 лютого 2026 року позов ТОВ «ФК «Гелексі» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики № 46795 від 31 грудня 2018 у розмірі 24959 грн 50 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 24959 грн 50 коп. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Сумцова Є.С., через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5074 грн 50 коп., з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основним боргом, 74,50 грн - сума заборгованості за відсотками. В іншій частині позовних вимог просить відмовити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач має право на стягнення з відповідача отриманого і не сплаченого тіла позики (кредиту) і відсотків, проте нарахованих виключно за період користування грошовими коштами, встановлений у договорі.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 19885 грн, умови договору про сплату якої є нікчемними.
На думку скаржника, задоволена судом першої інстанції вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн є необґрунтованою та, зважаючи на обсяг наданих послуг, розмір таких витрат не може перевищувати 1000 грн.
Отже, скаржник погоджується з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками і не погоджується з частині стягнення з нього комісії. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Від ТОВ «ФК «Гелексі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вказує, що умовами договору позики, нарахування та сплата комісії визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Апеляційні скарги за аналогічним доводами відповідачів, було розглянуто апеляційними судами та підтверджено право ТОВ «ФК «Гелексі» нараховувати комісію за неправомірне користування боржником грошовими коштами. Матеріали справи містять докази виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

31 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1  укладено договір позики № 46795, за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою відповідно до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк, передбаченими умовами договору (а.с. 5-8).
Відповідно до умов договору сума позики становить 5000 грн 00 коп. (п.1.1.1), плата за користування позикою у вигляді: процентів 0,01% в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1 договору); комісії - 1,3% в день від початкового розміру позики відповідно до пп.1.1.1 договору (п. 1.1.2.2). Строк повернення позики – 29 січня 2019 року.
Відповідно до п. 4.2 договору сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюється згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в особистому кабінеті.
Графіками платежів до договору позики № 46795 від 31 грудня 2018 року передбачено повернення у строк до 27 лютого 2019 року тіла кредиту в сумі 5000 грн та сплату відсотків в сумі 14 грн 50 коп. (а.с. 9-11).
Указаний договір позики відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Також відповідачем підписано паспорт позики (а.с. 12-14).
Виконання позивачем обов`язку з надання відповідачу грошових коштів у позику підтверджується листом ТОВ ФК «Елаєнс» від 01 вересня 2025року № 46795, за змістом якого у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: платник коштів - ТОВ «ФК «Гелексі», отримувач коштів - ОСОБА_1 ; номер транзакції в системі - 1100499320; номер операції - 122252814, дата проведення платежу - 31 грудня 2018 року; сума платежу - 5000 грн, банк емітент платіжної картки отримувача коштів - PRIVATBANК, номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_1 (а.с. 23).
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 31 грудня 2018 року до 01 серпня 2025 року, борг ОСОБА_1 за договором позики № 46795 від 31 грудня 2018 року становить 26853 грн 59 коп., з яких з яких: 5000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 74,50 грн - заборгованість за відсотками; 19885,00 грн - заборгованість за комісією; 591,60 грн – сума пені за тілом; 5,31 грн – сума пені за відсотками; 1297,18 – сума пені за комісією (а.с. 15-19).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що договір позики № 46795 між позивачем та ОСОБА_1 укладений 31 грудня 2018 року в електронній формі та підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 обставину укладення договору та отримання коштів у розмірі 5000 грн не заперечує та погоджується з розміром заборгованості в сумі 5074 грн 50 коп., з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 74,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача з відповідача 5074 грн 50 коп. суми заборгованості за договором позики.

Позиція апеляційного суду щодо стягнення комісії, передбаченої пунктом 1.1.2.2 договору позики.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається установлено, що умовами пункту 1.1.2.2 договору позики від 31 грудня 2018 року передбачена комісія (комісійна винагорода) за користування позикою у розмірі 1,3% в день від початкового розміру позики.
Положення Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за користування позикою, позаяк за користування позикою позичальник сплачує проценти, які в цьому випадку передбачені п. 1.1.2.1 договору позики.
Аналіз пункту 1.1.2.2 указаного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця та/або посередника, які пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням позики, та за які позивачем встановлена комісія у розмірі 1,3% в день від початкового розміру позики. Позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що положення пункту 1.1.2.2 договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за користування позикою є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункт 1.1.2.2 договору позики, яким установлений обов`язок позичальника сплачувати комісію за користування позикою у розмірі 1,3% в день від початкового розміру позики є нікчемним, апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії у розмірі 19 885 грн 00 коп.
Відтак, загальний розмір заборгованості за договором позики №46795 від 31 грудня 2018 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 5074 грн 50 коп., з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 74,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно п. 5.3 договору позики, яким передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати підвищеної комісійної винагороди в розмірі 3,0 % в день від суми позики за кожен день прострочення, у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, оскільки вимоги, в порядку статті 625 ЦК України, позивачем до ОСОБА_1 не пред`являлись. 
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги стосовно розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
У позовній заяві ТОВ «ФК «Гелексі» зазначало, що судові витрати, понесені позивачем, включають витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано: договір про надання правової правничої допомоги 09 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В., та акт №46975 наданих послуг з правничої допомоги від 01 вересня 2025 року за договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, відповідно до яких вартість наданих послуг правничої допомоги складає 5000 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений розмір є завищеним та підлягає зменшенню, враховуючи критерії обґрунтованості, пропорційності та розумності, стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, апеляційний суд погоджується з таким розміром присуджених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки він відповідає складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, часу, витраченому адвокатом на надання відповідних послуг, ціні позову, а також критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України щодо стягуваної суми заборгованості та розміру судових витрат.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутої з відповідача суми заборгованості, необхідно змінити рішення в частині розподілу судових витрат, Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 492 грн 47 коп. (2422,40 грн х 20,33%) судового збору та 609 грн 90 коп. (3000,00 грн х 20,33%) витрат на професійну правничу допомогу.
За подання апеляційної скарги відповідач сплатив 3633 грн 60 коп. судового збору, тому, оскільки апеляційну скаргу по суті вимог задоволено (частково з урахуванням відхилення доводів щодо стягнутої суми судових витрат), з позивача на користь відповідача необхідно стягнути вказану суму судового збору.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Сумцовим Євгеном Станіславовичем, задовольнити частково.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 25 лютого 2026 року в частині суми заборгованості за договором позики, що підлягає стягненню, та в частині судових витрат, змінити.
Перший - третій абзаци резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» заборгованість за договором позики № 46795 від 31 грудня 2018 у розмірі 5074 гривні 50 копійок та судові витрати у розмірі 1102 гривень 37 копійок.
В іншій частині відмовити».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі»  на користь  ОСОБА_1  судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633 гривні 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних