ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
11 червня 2026 року
м. Харків
справа № 638/13173/25
провадження № 22-ц/818/2269/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Шабельнікова С.К.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про розірвання договору оренди за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В.,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про розірвання договору оренди землі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року з урахуванням додаткового судового рішення від 17 лютого 2026 року, позовні вимоги задоволено. Договір оренди землі, укладений 12.12.2006 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі», який зареєстровано у Печенізькому районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.12.2006 року за №040670100081 щодо оренди земельної ділянки, площею 6,97 га, кадастровий номер 6324680500:04:004:0116, яка розташована на території Артемівської сільської ради Чугуївського району Харківської області та додаткову угоду, укладену 20.09.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі», номер запису про право у державному реєстрі прав 17066231, дата 17.10.2016 року розірвано. Стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд не повністю з`ясував ту обставину, що відповідач свої зобов`язання з виплати орендної плати за Договором виконав повністю та в межах встановлених Договором строків, що, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Посилання суду першої інстанції, що ТОВ «Артемівські Зорі» істотно порушено умови договору, а саме не в повному обсязі сплачувалася орендна плата з 2016 по 2024 роки, є недоведеними. В даному випадку суд мав на увазі, і це підтверджено матеріалами справи, що відповідач сплачував позивачу орендну плату за вказані періоди в повному обсязі, передбаченому Договором оренди, але без застосування до сум орендної плати індексу інфляції. ТОВ «Артемівські зорі» завжди виконувало в повному обсязі перед позивачем зобов`язання зі сплати орендної плати. Позивач неправильно застосовує індекси інфляції. Фактично позивачу здійснено переплату орендної плати. Підставами припинення договору оренди землі – це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою потрібно встановити систематичність несплати орендної плати. Несплата та недоплата не є тотожними. Розмір недоплати може варіюватися орієнтовно від 1% до 99% суми належної орендної плати. Відповідач категорично заперечує, що були випадки не тільки несплати орендної плати, але були відсутні випадки недоплати. Правило ст. 651 ЦК України передбачає, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні порушення є недостатніми для розірвання договору. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Артемівські зорі» було допущено порушення умов договору, а саме відповідачем неналежно було виконано умови договору щодо сплати орендної плати у період з 2016 до 2024 роки, тобто, ТОВ «Артемівські Зорі» істотно та систематично порушувалися умови укладеного з позивачем Договору оренди землі, що згідно із частиною другою статті 651 ЦК України є підставою для розірвання за рішенням суду договору оренди земельної ділянки, на чому наполягає позивач. Крім того, судом встановлено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, а саме через перебування спірної земельної ділянки в зоні активних бойових дій в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, тому орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівної кампанії та кампанії щодо збору врожаю. За таких обставин, суд вважав, що вина відповідача відсутня у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено сплату орендної плати позивачу за договорами оренди земельної ділянки у повному обсязі, а позивачем в свою чергу, доведено систематичну недоплату орендарем орендодавцю орендної плати у розмірі та строки, визначені договором, що відповідно до норм ст.141 Земельного кодексу України є обов`язковою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, отже, наявні підстави для задоволення позову.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 рішенням Ради народних депутатів від 05.01.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,97 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Артеміської сільської ради. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
12.12.2006 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ТОВ «Артемівські Зорі» (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передав, а ТОВ «Артемівські Зорі» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,97 га кадастровий номер 6324680500:04:004:0116, яка розташована на території Артемівської сільської ради, строком на 5 років, з орендною платою у розмірі 1,2% від грошової оцінки земельної ділянки у сумі 819,31 грн. 
Пунктом 8 договору оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції за місяць.
Орендна плата вноситься у такі строки: протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяця (п. 9 договору оренди). 
Зазначений Договір зареєстрований у Печенізькому районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.12.2006 за №040670:00081.
Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки від 14.12.2006 року ТОВ «Артемівські зорі» прийняло земельну ділянку площею 6,97 га для виробництва діяльності у присутності суміжних власників земельних ділянок. 
20.09.2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артемівські зорі» укладено додаткову угоду №б\н до договору оренди землі від 12.12.2006 року, відповідно до умов якої до Договору оренди землі від 12.12.2006 року внесено наступні зміни:
-пункт 1 викладено у наступній редакції: «Орендодавець надає земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акта на право власності на землю Р2 №782906 від 23.08.2001 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №617, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської сільської ради, та має кадастровий номер 6324680500:04:004:0116;
-пункт 6 викладено у наступній редакції: «Договір діє до 15.11.2030 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 45 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір подовжити його дію. При відсутності письмових заперечень від Орендодавця, Договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором. Письмове заперечення здійснюється Орендодавцем листом-повідомленням за 30 днів до закінчення строку дії Договору. Або у разі, якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень від Орендодавця протягом наступного календарного місяця, після закінчення строку дії Договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором»;
-пункт 7 викладено у наступній редакції: «Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10 330,58 грн. За домовленістю сторін орендна плата може сплачуватися у натуральній формі або відробітковій формі по діючим цінам на продукцію, роботи та послуги. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами».
Інші умови договору сторони залишили без змін. Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 12.12.2006 року.
Приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Кормілець М.П. вказана Додаткова угода №1 до договору оренди землі від 30.10.2006 року зареєстрована у Державному реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28189371 від 11.02.2016 року та за ТОВ «Артемівські Зорі» було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 6,0450 га строком дії до 31.12.2030 року з оплатою орендної плати у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10 330,68 грн.
Аналізом наданого договору оренди земельної ділянки встановлено, що даний договір не втратив чинності у зв`язку із закінченням строку, на який був укладений.
Згідно з п.8 Договору оренди землі обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції за місяць.
Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяця (п.9 Договору).
Розмір орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально, в інших випадках, передбачених законом (п.11 Договору).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . 
Після його смерті відкрилась спадщина.
Приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області 14.12.2023 року видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 6,9674 га, кадастровий номер 6324680500:04:004:0116, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №1610. 
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Отже, всі права та обов`язки за договором оренди земельної ділянки перейшли до ОСОБА_1 як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 .
Із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перенарахованого) податку та військового збору у період з 2021 по 2024 роки відслідковується порушення відповідачем у вказаний період своїх зобов`язань за договором, зокрема орендна плата виплачувалась не в повному обсязі та з порушенням строків, погоджених сторонами угоди.
Так, у вересні 2024 року позивачу перераховано 12422,36 грн, у грудні 2024 року – 34782,61 грн. Відомості про перерахування плати за 2022 рік відсутні, нарахування за 2023 рік було здійснено тільки у 2024 році. 
Окрім того, з довідку щодо виплати ОСОБА_2 орендної плати за надану ним у користування земельну ділянку ТОВ «Артемівські зорі», наданій ДПС у Х\о інформації зазначено, що ТОВ «Артемівські зорі» у 2016 року перерахувало ОСОБА_2 орендну плату у загальній сумі 10354,03 грн, у 2017 року – 12471,08 грн, у 2018 року – 11497,51 грн, у 2019 року -13395,03 грн, у 2020 року - 12473,05 грн, у 2021 року 12473,05 грн. 
При цьому, договором оренди сторони погодили, що орендна плата здійснюється з урахуванням індексу інфляції.
Із даних розміщених на сайті Міністерства Фінансів України (https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/), вбачається, що індекс інфляції становив у 2016 року – 112,4, у 2017 року – 113,7, у 2018 року – 109,8, у 2019 року – 104,1, у 2020 року – 105,0, у 2021 року – 110,0, у 2022 року – 126,6, у 2023 року – 105,1, у 2024 року – 112,0.
На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 12.12.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артемівські зорі» було укладено договір оренди землі, зареєстрований Печенізькому районному відділі реєстрації. Договором визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1,2% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 819,31 грн. Обчислення розміру орендної плати обчислюється автоматично та індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції. Оренда плата вносить протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяці. 20.09.2016 року між сторонами укладено додаткову угоду, якою погоджено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 10330,68 грн. Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 . З наданих відомостей на позивача за період з 2022-2024 вбачається, що відповідач виплатив позивачу орендну плату за користування успадкованою земельною ділянкою у сумі 12422,36 грн у вересні 2024 року та 34782,61 грн у грудні 2024 року. Виплата за 2022 рік, 2023 рік не здійснена. Згідно з таблицею індексів інфляції за 2012 р.-2024 р. орендна плата становить 10330,68 грн, з урахуванням індексу інфляції повинна становити 2016 р. – 10908,16 грн, 2017 р.- 12402,57 грн, 2018 р. – 13618,02 грн, 2019 р. – 14176,35 грн, 2020 р. – 14885,16 грн, 2021 р. – 16373,68 грн, 2022 р. – 20729,07 грн, 2023 р. – 21789,26 грн, 2024 р. – 24440,61 грн. Позивачу стало відомо, що у вказаний період відповідач систематично не доплачував орендну плату (не індексував її) та здійснював її несвоєчасно, що є підставою для розірвання договору, у зв`язку з порушенням його істотних умов. У зв`язку з чим позивач просить розірвати договір оренди, укладений у 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артемівські зорі», стягнути з відповідача судові витрати. 
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.
У відповідності до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 рішенням Ради народних депутатів від 05.01.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,97 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Артеміської сільської ради. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
12.12.2006 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ТОВ «Артемівські Зорі» (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передав, а ТОВ «Артемівські Зорі» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,97 га кадастровий номер 6324680500:04:004:0116, яка розташована на території Артемівської сільської ради, строком на 5 років, з орендною платою у розмірі 1,2% від грошової оцінки земельної ділянки у сумі 819,31 грн. 
П. 8 договору оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції за місяць.
Орендна плата вноситься у такі строки: протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяця (п. 9 договору оренди). 
Зазначений Договір зареєстрований у Печенізькому районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.12.2006 року за №040670:00081.
Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки від 14.12.2006 ТОВ «Артемівські зорі» прийняло земельну ділянку площею 6,97 га для виробництва діяльності у присутності суміжних власників земельних ділянок. 
20.09.2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артемівські зорі» укладено додаткову угоду №б\н до договору оренди землі від 12.12.2006 року, відповідно до умов якої до Договору оренди землі від 12.12.2006 внесено наступні зміни:
-пункт 1 викладено у наступній редакції: «Орендодавець надає земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акта на право власності на землю Р2 №782906 від 23.08.2001 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №617, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської сільської ради, та має кадастровий номер 6324680500:04:004:0116;
-пункт 6 викладено у наступній редакції: «Договір діє до 15.11.2030 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 45 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір подовжити його дію. При відсутності письмових заперечень від Орендодавця, Договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором. Письмове заперечення здійснюється Орендодавцем листом-повідомленням за 30 днів до закінчення строку дії Договору. Або у разі, якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень від Орендодавця протягом наступного календарного місяця, після закінчення строку дії Договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором»;
-пункт 7 викладено у наступній редакції: «Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10 330,58 грн. За домовленістю сторін орендна плата може сплачуватися у натуральній формі або відробітковій формі по діючим цінам на продукцію, роботи та послуги. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами».
Інші умови договору сторони залишили без змін. Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 12.12.2006 року.
Приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Кормілець М.П. вказана Додаткова угода №1 до договору оренди землі від 30.10.2006 року зареєстрована у Державному реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28189371 від 11.02.2016 року та за ТОВ «Артемівські Зорі» було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 6,0450 га строком дії до 31.12.2030 року з оплатою орендної плати у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10 330,68 грн.
Згідно з п.8 Договору оренди землі обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції за місяць.
Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяця (п.9 Договору).
Розмір орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально, в інших випадках, передбачених законом (п.11 Договору).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . 
Приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області 14.12.2023 року видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 6,9674 га, кадастровий номер 6324680500:04:004:0116, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №1610. 
Позивач зазначає, що орендар платив орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договором і є складовою орендної плати, а також не сплатив орендну плату за 2022,2023 роки. Тому орендодавець був змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду.
Стаття 15 Цивільного кодексу України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Укладаючи договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом.
Відповідно до п.34 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, або після виявлення власника або звернення спадкоємця; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, та з інших підстав, визначених законом.
Тобто, наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Положенням пункту 8 договору було погоджено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції за місяць.
Зазначене узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 3, статтею 627 ЦК України, якими до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, що передбачає, зокрема, добровільне узгодження умов договору оренди землі при його укладенні.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про орендну плату» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Матеріали справи свідчать про те, що орендна плата, починаючи з 2016 року, виплачувалась у визначеному договором розмірі, проте всупереч п.8 Договору без урахуванням індексу інфляції.
У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Системний аналіз зазначених положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з орендою землі, зокрема, положень ЦК України, дає підстави зробити висновок, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного в п. 66 Постанови ВС від 16 березня 2020 року по справі №922/1658/19, колегія суддів судової плати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного суду дійшла висновку, що у контексті спірних земельних правовідносин положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі» необхідно застосовувати у такий спосіб: нормами статті 21 Закону України «Про орендну землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати.
Стороною відповідача не надано належних, достатніх та допустимих доказів оплати позивачу орендної плати з урахуванням її індексації у розмірі, передбаченому законодавством, та у строки, визначені угодою сторін. При цьому судова колегія погоджується з розрахунком, наведеним стороною позивача, оскільки даний розрахунок відповідає підходу до визначення розміру заборгованості орендної плати з урахуванням індексів інфляції узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 лютого 2025 року в справі №925/457/23.
У наданій відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перенарахованого) податку та військового збору у період з 2021 по 2024 роки відслідковується порушення відповідачем у вказаних період своїх зобов`язань за договором, зокрема орендна плата виплачувалась не в повному обсязі та з порушенням строків, погоджених сторонами угоди.
У вересні 2024 року позивачу перераховано 12422,36 грн, у грудні 2024 року – 34782,61 грн. 
Відомості про нарахування та сплату за 2022 рік відсутні, нарахування за 2023 рік було здійснено тільки у 2024 році. 
Доказів перерахування та сплати коштів за вказаний період за оренду плату, матеріали справи не містять. 
З довідки від Головного управління ДПС у Харківській області щодо виплати ОСОБА_2 орендної плати за надану ним у користування земельну ділянку ТОВ «Артемівські зорі» вбачається, що ТОВ «Артемівські зорі» у 2016 році перерахувало ОСОБА_2 орендну плату у загальній сумі 10354,03 грн, у 2017 році – 12471,08 грн, у 2018 році – 11497,51 грн, у 2019 році -13395,03 грн, у 2020 році - 12473,05 грн, у 2021 році- 12473,05 грн. 
При цьому, договором оренди сторони погодили, що орендна плата здійснюється з урахуванням індексу інфляції.
Так, відповідно сайту Міністерства Фінансів України (https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/), а саме індекс інфляції становив у 2016 році – 112,4, у 2017 році – 113,7, у 2018 році – 109,8, у 2019 році – 104,1, у 2020 році – 105,0, у 2021 році – 110,0, у 2022 році – 126,6, у 2023 році – 105,1, у 2024 м – 112,0.
Виходячи з вищевикладеного, розмір орендної плати повинен був становити у 2016 році 11611,84 грн (10330,68 грн *112,4), у 2017 році – 13202,66 грн (11611,84 грн *113,7), у 2018 році – 14303,20 грн (1302,66*109,8), у 2019 році –14889,63 (14303,20 грн *104,1), у 2020 році –15634,11 (14889,63 грн *105,0), у 2021 році –17197,52 грн (15634,11 грн*110,0), у 2022 році – 21668,80 (17197,52 грн*126,6), у 2023 році – 22773,90 (21668,80 грн*105,1), у 2024 році – 25506,76 (22773,90 *112,0), що узгоджується із підходом до визначення розміру заборгованості орендної плати з урахуванням індексів інфляції узгодженим з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 лютого 2025 року в справі №925/457/23.
Тобто недоплата становить:
2016 рік – 1257,81 грн;
2017 рік –731,58 грн;
2018 рік –2805,69 грн;
2019 рік –1494,60 грн;
2020 рік –3161,06 грн;
2021 рік –4724,47 грн;
2022 рік –несплачено орендну плату в повному розмірі;
2023 рік - несплачено орендну плату в повному розмірі. 
За 2024 рік переплата – 21 718,21 грн.
З викладеного вбачається, що відповідачем майже систематично сплачувалась орендна плата за період з 2017-2021 року включно – не в повному обсязі, а за 2022 та 2023 роки оплата не проводилась зовсім, що свідчить про неналежне виконання останнім умов договору оренди з виплати орендної плати.
За таких обставин судова колегія погоджується в висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Артемівські зорі» було допущено порушення умов договору, а саме відповідачем неналежно було виконано орендну плату у період з 2016 року до 2021 рік та у 2023 році, тобто, ТОВ «Артемівські Зорі» істотно та систематично порушувалися умови укладеного з позивачем Договору оренди землі, що згідно із частиною другою статті 651 ЦК України є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Щодо посилання апелянта на той факт, що здійснення позивачем розрахунку орендної плати є помилковим, оскільки ним застосовано індекс інфляції починаючи з січня місяця 2016 року, в той час, як Додаткову угоду до договору про оренду землі було укладено 20 вересня 2016 року, судова колегія вважає безпідставним, оскільки сплата орендної плати проводиться в кінці року за використання земельної ділянки за весь рік. Договором оренди не передбачено сплата орендної плати за кожен місяць користування земельною ділянкою. таким чином розмір орендної плати за 2016 рік складає 10 330,68 грн, як передбачено додатковою угодою
Щодо несплати орендної плати за 2022 рік, судова колегія виходить з наступного, що ст. 617 ЦК України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).
Ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
У зв`язку із запровадженням на території України Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).
Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28 лютого 2025 року "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", згідно якого с. Артемівка, Печенізької селищної територіальної громади, на території якого розташована спірна земельна ділянка з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року належало до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості використання орендарем майна з незалежних від Товариства причин, а саме через перебування спірної земельної ділянки в зоні активних бойових дій в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, тому орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівної кампанії та кампанії щодо збору врожаю.
За таких обставин, вина відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки відсутня.
Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено сплату орендної плати позивачу за договорами оренди земельної ділянки у повному обсязі протягом тривалого часу, а позивачем в свою чергу, доведено систематичну недоплату орендарем орендодавцю орендної плати у розмірі та строки, визначені договором, що відповідно до норм ст.141 Земельного кодексу України є обов`язковою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, отже, наявні підстави для задоволення позову.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказів виконання умов договору оренди в частині сплати, орендної плати з урахуванням індексу інфляції (за період з 2016 по 2021 роки та у 2023 році) відповідач суду не надав.
Висновок суду про наявність підстав для розірвання договору оренди землі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, судовою колегією не приймаються, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:   О.В. Маміна
Судді: Н.П. Пилипчук
С.К. Шабельніков